364* TORSTEN LAGERBERG. 



endemisk i mera inskränkt bemärkelse, träden smitta här hvarandra 

 lättare — i kulturbestånd är ju åldern enhetligare och trädens inbördes 

 läge och ställning gynnsammare för smittans spridning. Här äro äfven 

 de olika träden under på hvarandra följande år angripna i mycket olika 

 grad. Som exempel kan anföras sjukdomens förlopp hos en tall å Olle- 

 stads kronopark. 1908 var den fullt frisk, följande års skottleder hade 

 barrmassan nedsmittad till 100 %, och för innevarande år voro skottens 

 barr angripna till omkring 60 %. Intet hinder finnes alltså för att en- 

 staka träd raidt inne i smittohärdarne undgå angreppet helt och hållet 

 under ett visst år, för att ett därpå följande ånyo vara infekterade. 



Gråbarrsjukans fluktuerande styrka gör sig märkbar icke blott hos 

 enstaka träd, den är äfven tydligt framträdande, då det gäller skogsbe- 

 stånd i en hel trakt. På den i Försöksanstaltens cirkulär framställda 

 frågan, huruvida sjukdomen förut observerats, hafva i allmänhet ingått 

 nekande svar. Man skulle kanske däraf vara benägen att draga den 

 slutsatsen, att den nu grasserande epidemien vore af ganska ungt datum. 

 Att så emellertid icke är fallet, framgår dock af den i det följande läm- 

 nade redogörelsen öfver sjukdomens uppträdande i Sverige. Många 

 meddelare säga sig också sedan en längre eller kortare tid ha iakttagit 

 sjukdomen och tillfoga, att den i en och samma trakt synes uppträda med 

 större intensitet vissa år. Detta är en iakttagelse, som gjorts äfven på 

 annat häll. Sålunda säger R0.STRUP (II, sid. 519), att sjukdomen uppträder 

 med mycket växlande styrka, beroende på klimatets växlingar; efter 

 våta och kalla somrar tager den alltid större omfattning. Detta beror 

 naturligtvis i sin tur därpå, att sporspridningen endast kan försiggå i 

 fuktig väderlek, hvilket ju för öfrigt redan förut är påpekadt. Att vi 

 för närvarande här i Sverige ha att räkna med en epidemi af mer än 

 vanlig intensitet torde sålunda kunna sättas i samband med de neder- 

 bördsrika somrar, som vi haft under de senare åren. 



2. Sjukdomens betydelse och bekämpande. 



Genom sitt sätt att angripa är gråbarrsjukan enligt den nu gängse termi- 

 nologien att hänföra till tallens s. k. skyttesjukdomar. »Skytte» har från 

 att ursprungligen endast ha användts för angrepp af Lophodermium 

 pinastri kommit att beteckna alla de mer eller mindre sjukliga tillstånd, 

 som ha ett barraffall till följd. Detta har dock enligt min mening varit 

 ett föga pedagogiskt förfaringssätt, som gifvit anledning till förväxling 

 af vidt skilda orsaker och bidragit till att nedsätta observatörernas ur- 

 skillningsförmåga. Barrens sjukdomar äro ju många och deras symtom 

 betydligt växlande; mången gång har dock »skytte» blifvit den ställda 



