368* TORSTEN LAGERBERG. 



kan trädet utan märkbart men växa vidare, blir det ånyo angripet, ställer 

 sig saken naturligtvis helt annorlunda. Det är klart, att äfven bladsjuk- 

 domar under sådana omständigheter kunna blifva af dödlig art, förutsatt 

 att angreppet är tillräckligt starkt, och att det återupprepas under till- 

 räckligt många, på hvarandra följande år. 



I jämförelse med löfträd äro ju tallarna gynnsammare situerade, om 

 den under året utvecklade bladmassan genom svampangrepp göj-es 

 otjänstbar. De ha i så fall möjligheten att utnyttja föregående års barr- 

 generationer. Gynnsammast ställd i detta afseende är naturligen den 

 så kallade lapplandstallen, hvilkens barr som bekant i regel bibehålla 

 sig 5 — 7 år, mindre gynnsamt ställer sig saken för våra sydliga tall- 

 former. Dessa fälla ju barren redan på det tredje året, och det erfor- 

 dras sålunda blott, att barrsätten under tvenne på hvarandra följande år 

 angripas af gråbarrsjuka till 100 %, för att träden vid andra årets höst 

 skola vara i fullständig saknad af barr utom på de sista årslederna. 



Som man ju kan vänta, reagera tallarna mycket kraftigt mot an- 

 grepp af denna svampsjukdom. 



Hos tallen spela som bekant de yttre lifsbetingelserna i allmänhet 

 under en vegetationsperiod en mycket stor roll i och för utvecklingen 

 af ett följande års skottleder. En kall och våt sommar medför sålunda 

 en stark reduktion i längd af de under nästa vegationsperiod utväxande 

 skotten (jfr Hesselman I, sid. 25). Detta sammanhänger närmast med 

 den omständigheten, att den näringsmängd, som erfordras för årsskottens 

 utveckling, beredes under det närmast föregående året. Genom angrepp 

 af gråbarrsjuka sättas de assimilerande organen ur funktion. Detta bör 

 naturligen medföra en högst väsentlig nedsättning af näringsproduktionen, 

 en sak, som i sin tur bör menligt inverka på utvecklingen i dess helhet 

 under det kommande året. Ser man till huru förhållandena i verklig- 

 heten gestalta sig, så finner man äfven, att den omedelbara följden af 

 ett gråbarrsjuksangrepp är en minskad tillväxt. Äfven ett måttligt starkt 

 angrepp — exempelvis om blott 50 % af barrmassan infekterats — 

 medför liknande resultat, ehuru minskningen i sådant fall icke drifves så 

 långt. Tydligast framträdande är denna tillväxtminskning i kronornas 

 öfre region, och det är här i synnerhet toppskottet och de öfre krans- 

 grenarna, som visa sig starkast influerade. Såsom belysande exempel 

 på denna sak meddelas här några siffror från en 15-årig tallkultur på 

 Ombergs kronopark. Samtliga undersökta tallar voro under 1909 an- 

 gripna till 100 % af årsskottens barrmassa. 



De följande måtten hänföra sig endast till hufvudstammens topp- 

 skott. 



