GOTEBORGS OCH BOHLs LANS LANDSTINGSOMRÅDE. 157 



till cirka 125,000 hektar uppgående kala bergen i detta hänseende vara 

 vittnesbörd om följderna. 



Skogsbestånden utgöras till öfver^-ägande del af gran, hvilket träd- 

 slag särskildt når en ovanligt snabb och hastig utveckling i de bördiga 

 lerdalarna, därvid dock rötskada gärna uppstår. A andra ståndorter 

 företer granen normal växt i olikhet mot tallen, som i Bohuslän gärna 

 vill antaga en sämre typ än längre in i landet. 



Skogarna äro i stort sedt i medelåldern. Få gamla och mogna 

 bestånd finnas kvar. De forna skogarna hafva under tidemas lopp genom 

 afverkningar och andra förhållanden minskats till en obet>'dlighet. Be- 

 klagligtvis bedrifvas därför nu afverkningarna oftast i medelålders och 

 yngre skog, som just står i sin kanske bästa tillväxt. St>-relsen har 

 förut uttalat sig för önskvärdheten af lagbestämmelser angående sk}-dd 

 för dessa ungskogar och vidhåller sitt uttalande. 



Utom de nu något berörda naturbestånden finnas i länet icke så få 

 bestånd uppdragna genom skogsodling med t>'skt frö. Visar den tyska 

 granen obetydlig om ens någon skillnad i växtsätt mot vår svenska gran, 

 så är däremot den t>''ska tallen — som allmänt kändt torde vara — • 

 ytterst grenig och knotig samt mottaglig för sjukdomar o. s. v. Här 

 torde fa meddelas, att under 1909 års höst den s. k. gråbarrssjukan i 

 högst afsevärd grad angripit just de t}'ska tallarna samtidigt lämnande 

 de svenska ganska oberörda. 



Intresset för vård af de växande skogarna är ganska stort, ehuru 

 ännu icke tillfredsställande. 



Vida större är intresset från kalmarksägarnas sida att bekläda de 

 vidsträckta ljungmarkerna med skog. 



Ljungmarkerna torde uppgå till omkring 100,000 hektar (netto- 

 areal). Att närmare skildra deras uppkomst och beskaffenhet samt öfriga 

 förhållanden rörande dem torde icke i denna berättelse erfordras, då 

 styrelsen i föregående berättelser härom ordat. Vare nog sagdt, att 

 styrelsens arbetsfält är synnerligen stort, och att allvarsamt må beklagas, 

 hurusom tillgängliga medel på långt när icke förslå att inom en kortare 

 tidrymd medgifva styrelsen att skogkläda dem och därigenom åt länet 

 och dess jordägare af så godt som fullständigt improduktiva degenere- 

 rade marker skapa afkastande skogsarealer. 



Utom bristen på nödiga penningar hämmas skogsodlingsarbetet på 

 sina håll af svårigheten att tillfredsställande mot kreatur freda kalmarker, 

 som äro lämpHga till skogsodling samt af den här och hvar ännu tyvärr 

 kvarlefvande seden att svedja. 



Bortsedt härifrån är emellertid tillmötesgåendet beträttande styrel- 

 sens framställningar och intresset för skogsvårdssaken från icke endast 



