VÄRMLANDS LANS LANDSTINGSOMRÅDE. 205 



förefallit jämförelsevis lätt att frambringa intresse för skogsodling på 

 grund af den påtagliga fördelen för en skogsägare af detta skogsvårds- 

 arbete, när skogsafkastningen nu å de flesta håll inom länet uppnått 

 jämförelsevis tillfredsställande värden. Styrelsen finner det emellertid 

 numera önskvärdt att kunna bättre än hittills understödja skogsodlingen 

 af de kalmarker, som uppkommit före lagens om vård af enskildes sko- 

 gar ikraftträdande, och synes enahanda bidrag, som nyss angifvits 

 för skogsodling at brandfält, vara behöfligt för att få skogsodling till 

 stånd i erforderlig omfattning å äldre kalmarker. 



Visserligen utvisar en utredning, som återfinnes i Styrelsens här- 

 till bilagda berättelse för år 1908, att ungefär dubbelt så stor areal 

 skogsodlas, som årligen kalafverkas utan fröträd, och att skogsodling 

 sålunda redan utförts å äldre kalmarker i en viss utsträckning, men då 

 styrelsen äger full kännedom om, att vidsträckta dylika marker förefin- 

 nas, synes ett verkligt behof af större bidrag för skogsodling å dem 

 uppenbarligen föreligga. Huru stor ökning af utgifterna, som härige- 

 nom skulle erfordras, kan näppeligen tillnärmelsevis beräknas, då denna 

 ökning beror bl. a. af den synnerhgen oberäkneliga faktorn, i hvad 

 mån de större bidragen skulle föranleda skogsägarne att öka sina skogs- 

 odlingar. En summa af 10,000 — 30,000 kronor om året ser sig styrel- 

 sen dock böra förslagsvis nämna. 



Det förutnämnda mindre bidraget till skogsodling utgår, som det 

 anförda antj^der, äfven för kalmarker, uppkomna efter ingången af år 

 1905 med undantag för de fall, då en skogsägare genom gensaga mot 

 berättigade skogsoglingskraf föranleder laga syn enligt § 2 i lagen om 

 vård af enskildes skogar eller då nöjaktig fröträdsställning under vissa 

 förhållanden ej kvarlämnats. Någon höjning af skogsodlingsbidragen 

 för dessa kalmarker är gifvetvis ej behöflig, då skogslagen erbjuder ett 

 ofrånkomligt tvång till skogsodling, där sådan uppenbarligen behöfves. 

 Med hänsyn till detta skogslagens tvång kan det möjligen tyckas oegent- 

 ligt att utlämna något som hälst bidrag till skogsodling, när densamma 

 kan utan bidragens hjälp framtvingas, och ur juridiskt teoretisk syn- 

 punkt vore det måhända, i trots af bestämmelserna i mom. a af § 4 i 

 Nåd. Förordningen om skogsvårdsstyrelser, försvarligt att undandraga 

 denna skogsodling hvarje bidrag, när, såsom nu är fallet inom Värm- 

 lands län, till buds stående medel äro uppenbart behöfliga äfven för andra 

 angelägna skogsvårdsändamål. Det direkta åläggandet i nyssnämnda 

 moment i Nåd. Förordningen om skogsvårdsstyrelser att tillhandahålla 

 dessa bidrag och Riksdagens uttalade mening, att den i detta moment 

 omförmälda grenen af styrelsens verksamhet skall vara den förnämsta, 

 ta'ar emellertid för, att dessa bidrag böra, där så är möjligt, tillhanda- 



