2o6 SKOGSVÅRDSSTVRELSERNAS BERÄTTELSER I909. 



hållas, och vissa praktiska skäl göra det enligt styrelsens mening till 

 en nödvändighet att endast på grund af verkligt tvång frångå dessa 

 bidrag. 



Såsom bland skogsmän allmänt erkännes, är gränsen emellan lag- 

 stridig och lagenlig afverkning ofta sväfvande och bedömandet af en 

 afverknings lagstridighet i ansenlig grad beroende af subjektiva grun- 

 der. I praktiken har det därjämte inom länet visat sig, att det afgjordt 

 öfvervägande antalet afverkningar, som ansetts lagstridiga, varit af jäm- 

 förelsevis liten ytvidd. Det är alltså mycket sannolikt, att olika bedö- 

 manden af, huruvida dessa afverkningar äro att hänföra till »rof hugg- 

 ningar» eller ej, kunna göra sig gällande. Enligt Riksdagens uttalade 

 mening skall ju en afverkning vara hänförlig till »egentligt rof hygge» 

 för att kunna göras till föremål för styrelsens ingripande. Enligt lagen 

 är sådant ingripande ej möjligt utan tidsödande och, gifvetvis i många 

 fall äfven för skogsvårdskassan, kostsam omgång medelst laga syn etc. 



Genom tillhandahållandet af ifrågavarande bidrag föres emellertid 

 den i många fall ömtåliga frågan om en afverknings lagstridighet i bak- 

 grunden och tvister i oskäligt antal undvikas, på samma gång som 

 dessa bidrag väsentligt medverka till att möjliggöra det sammarbete 

 mellan skogsägare och skogsvårdsstyrelse, som är ett oafvisligt villkor 

 för verklig framgång i en skogsvårdsstyrelses arbete. 



Styrelsen tillhandahåller bidrag till afdikning och bäckrensning i 

 skogsmark på så sätt, att skogsägare erhåller intill hälften af nedlagda, 

 af styrelsen såsom skäliga befunna, arbetskostnader samt afgiftsfritt bi- 

 träde af dikningsförman, länsskogvaktare eller, i särskildt fall, länsjäg- 

 mästare för planläggning och afsyning af arbetet. Högsta bidraget per 

 år och skogsägare är dock i,ooo kronor. 



Om styrelsen disponerade tillräckliga skogsvårdsmedel, ville styrel- 

 sen emellertid borttaga sistnämnda bestämmelse om maximibidrag till 

 torrläggningsarbeten. Beträffande fördelningen af skogsvårdsafgifterna 

 såväl på som inom de olika länen, gillade Riksdagen 1903, enhgt dess 

 skrifvelse till Kungl. Maj:t om den nya skogslagsstiftningen, de syn- 

 punkter, som 1896 års ' skogskommitté i sitt betänkande uttalat, 

 och denna kommitté åter hade i princip grundat sin mening i detta 

 ärende på Kungl. Domänstyrelsens i underdånigt utlåtande den 18 

 februari 1895 anförda åsikt härom, som gick ut på, att skogsvårdsaf- 

 gifterna skulle till hufvudsakliga delar återgå till skogsägarne i mån, som 

 dessa visade sig hafva på lämpligt sätt utfört skogsvårdsarbeten. Skogs- 

 kommittén upptog ej af Kungl. Styrelsen föreslagen bestämmelse i detta 

 afseende, utan inskränkte den sig, därför att inrättandet af skogsvårds- 

 styrelser föreslagits, till att utala, att man kunde »tvifvelsutan påräkna, 



