14 FÖRESKRIFTER RÖRANDE ALLMÄNNA SKOGARS INDELNING. 



samma och med skogen mest förtrogna tjänstemannen och att sålunda nu- 

 mera förtroende anses böra lämnas denne i hans säkerligen viktigaste verk- 

 samhetsgren. Alla de, som sysslat med förvaltning af enskild skogsegendom, 

 och som därvid i regel icke varit bundna af trånga former i förenämnda 

 afseende, kunna också säkerligen med mig betyga med huru mycken större 

 glädje och tillfredsställelse man ägnar sig åt arbetet i skog och mark och 

 huru mycket nyttigare för skogen och skogsägaren en praktisk skogsman 

 kan verka, om han icke i ifrågavarande afseende är bunden af trånga former 

 eller af föreskrifter uti hushållningsplaner, som sällan kunnat förutse skogs- 

 beståndens och trädens ganska växlande utveckling och däraf följande behof, 

 hvilka bestämmelser åtminstone förr, ifråga om statsskogarna, icke utan om- 

 gång och svårigheter kunnat få frångås ute å marken. 



Ofverjägmästare Wallmo. Jag anser liksom öfverjägmästare Hermelin att 

 goda skogskartor äro nödvändiga för rationell skogsskötsels bedrifvande. 

 Men våra nuvarande skogskartor äro icke praktiska. De blifva till slut full- 

 klottrade med alla möjliga anteckningar, periodutläggningar m. m., och för- 

 lora i öfverskådlighet. — Lämpligast torde därför vara att, när nymätning 

 sker, upprätta en stomkarta, upptagande markens skiljaktigheter m. m., samt 

 beståndsgränser endast i stora karakteristiska drag, därvid åldersdifferenser 

 på ett eller annat tiotal år, eller smärre hyggen o. s. v., ej behöfde å kartan 

 utmärkas. 



Med stöd af denna stomkarta skulle för indelningsperioden en arbets- 

 karta upprättas, upptagande beståndsgränserna mera i detalj, och äfven andra 

 anteckningar därstädes göras, som kunde underlätta blifvande arbetet i skogen. 

 A denna arbetskarta skulle sedermera undan för undan olika huggningar, 

 skogsodlingar, dikningar m. m. med särskilda beteckningar utmärkas allt efter 

 som de å marken utfördes. Och vid hvarje kommande revision skulle ny arbets- 

 karta upprättas med stöd af såväl stomkartan som de gamla arbetskartorna. 

 Detta skulle ge öfverskådlighet och reda i arbetet. 



r):r (t/iiiiku- Andersson ville fästa uppmärksamheten på det arbete som 

 nedlades på de s. k. bonitetsuppskattningarna och de olika »boniteternas» 

 markerande, hvilket han ansåg vara af föga nytta och i många fall böra 

 betecknas som ren humbug. Ty hvilka förutsättningar äga väl våra skogs- 

 män, för att verkligen objektivt bestämma själfva skogsmarkens närings- 

 fysiologiska värde och gradera den i en så mångtalig skala som den nu 

 använda? Helt säkert mycket små, ty markläran själf står som vetenskap 

 på de första osäkra stadierna, i all synnerhet beträffande skogsmarken. Det 

 torde knappast ens för specialisten efter en noggrann undersökning än vara 

 möjligt att med utgångspunkt i själfva marken med säkerhet afgöra dess 

 värde så detaljeradt som våra jägmästare nu tvingas till. 



Hvad de yttra sig om är också icke, om markens bonitet, utan om det 

 sätt, på hvilket skogen under senaste årtionden på denna m.ark vuxit. Men 

 denna växt beror utom af markens kemiska och fysiska beskaffenhet, af en 

 komplicerad serie af orsaker, såsom trädslaget, mer eller mindre tillfälliga 

 dräneringsförhållanden m. m. Det kan alltid medföra skada, att man vid 

 ett arbetes utförande tror sig veta mera än man verkligen vet. Så lämnas 

 lätt mark, som vid första uppskattningen fått låg bonitet åt sitt öde, medan 

 kanske en enkel utdikning skulle höjt densamma i en- hög bonitetsklass. 

 Låt oss därför helt lämna det gamla bonitetsbegreppet och i planerna ge 



