DISKUSSION. 1 5 



upplysningar om hvad som verkligen obser%-eras, nämligen skogens be- 

 skaffenhet inom områdets skilda partier. At framtiden med dess full- 

 ständigare kännedom om markens så utomordentligt viktiga egenskaper och 

 dessas verkningar på skogsväxten mä vi tillsvidare lämna en verklig, prak- 

 tiskt duglig bonitetsuppskattning. 



Generaldirektör Fredenberg. Utan att på förhand alls vilja uttala mig om 

 det af herr Wallmo framkastade förslaget, vill jag blott erinra därom, att 

 domänstyrelsen sedan rätt långt tillbaka icke brukat fastställa skogshushåll- 

 ningsplanerna annat än till kdning vid skogens skötsel. Därmed har ju 

 domänstyrelsen tydligt antydt, att det vore jägmästarnas icke blott rättighet 

 utan ock skyldighet att i utSNTiingsförslaget upptaga de jämkningar och af- 

 vikelser, som på grund af ändrade förhållanden eller i öfrigt kunde anses 

 behöfliga. Att sådana förslag — äfren mycket radikala dylika — vunnit 

 domänstyrelsens godkännande, därpå kunna många exempel anföras. Då 

 jag blef jägmästare i Västra Hälsinglands revir, föreslog jag en fullständig 

 omläggning af afverkningen å Hamra kronopark. och detta icke allenast i fråga 

 om sättet för afverkningsbeloppens uttagande och ändring af minimidimen- 

 sionen utan ock i afseende på afverkningstraktemas förläggande inom de 

 skilda blocken. Alla dessa mina förslag fick jag gillade. Såsom öfveriäg- 

 mästare i Västra distriktet blef jag i tillfälle se, huru ett par revirförvaltare 

 vidtagit mycket betydande förändringar i tillämpningen af en del skogshus- 

 hållningsplaner. Så hade exempelvis dåvarande jägmästaren i Vadsbo revir, 

 här närvarande öfverjägmästaren Barthelson, fullständigt omstöpt skogsskötseln 

 å Skagersholms kronopark, så att den icke alls lämpliga hushållningsplanen 

 helt och hållet frångåtts, hvilka ändringsföreslag af domänstyrelsen gillats. — 

 Då det emellertid visat sig, att jägmästare sranerligen ofta icke insett denna 

 sin både rätt och skyldighet, så utfärdade domänstyrelsen i början af detta 

 år ett cirkulär med åläggande för jägmästarna att alldeles oafsedt skogshus- 

 hållningsplanernas bestämmelser ovillkorligen i de årliga utsyningsförslagen före- 

 slå afverkningens uttagande i öfverensstämmelse med en god skogsvårds 

 fordringar. Mig synes därför, att jägmästarna redan äga full själfständighet 

 att verka för en god skötsel af de skogar, som stå under deras förvaltning. 



Of-rerjägmästare Walhno. Det förvånar mig att höra ett sådant uttn.xk 

 fällas som doktor Andersson nyss låtit undslippa sig. Själf har jag utfört 

 öfver ett hundratal skogsindelningar, och det skulle verkligen smärta mig. om 

 mitt bestämmande af de olika markbonitetema endast varit humbug. Och 

 på samma sätt alla mina kamraters arbete i den vägen sedan ett hälft sekel 

 tillbaka. Men oaktadt detta doktor Anderssons påstående så håller jag före, 

 att vi allt fortfarande i våra beståndsbeskrifningar skola liksom hittills söka 

 angifva markens växtlighetsgrad. om än icke i tio klasser, så kanske i hälf- 

 ten eller däromkring, hvilket för praktiskt behof torde vara tillräckligt. Och 

 jag kan försäkra doktor Andersson, att jag i praktiken haft n)-tta af denna 

 uppdelning i bonitetsgrader : vid egendomsvärderingar, vid tillväxtundersöknin- 

 gar, vid granskning af hushållningsplaner o. s. v. Därför skola vi ej slopa 

 denna rubrik om bonitetsgrader i våra beståndsbeskrifningar rubriken i bestånds- 

 beskrifningen lyder å växtlighetsgrad»' utan vi skola behålla densamma och på 

 samma gång på allt sätt söka utveckla vår kunskap beträffande bonitetsgradens 

 bedömande. Hvad som brustit i vetenskaplighet därvidlag kan och bör upphjälpas 

 med tiden liksom allt vårt öfriga vetande inom skogshushållningens område. Men. 



