DISKUSSIOX. 1 9 



förelsevis ringa såväl teoretiskt som praktiskt värde. Men en verkligen dug- 

 lig markbonitetslära, den skall duga äfven där. 



Det äro lätt begripligt, hvarifrån vi fått vår nu brukade metod. Som 

 så mycket annat på det skogliga området ha vi ärft den från Tyskland. 

 Där har den framgåttur naturbeskaffenheten själf och är delvis alldeles ypperlig. 

 Marken i Mellaneuropa bildas nämligen öfver stora sammanhängande områden 

 af synnerligen likartadt material, i egenskaper och värde ej sällan mycket 

 olika inom de skilda områdena. Dessa stöta dock ofta med skarpa gränser 

 intill hvarandra. På vissa områden ha vi ytterst magra, uttvättade sandslätter, 

 intill dem kan en kalkplatå ligga, i andra fall en ypperlig vittrad skiffer- 

 mark för att blott anföra ett par exempel. Här behöfs ingen djup kunskap 

 för att urskilja själfva markbeskaffenhetens olikhet och gradera den. 



Hur olika är ej förhållandena inom vår svenska skogsmark, nästan 

 öfverallt uppkommen af vittrade, kemiskt ganska likartade sura urbergsbergarter, 

 som bildat en jordmån, som hvarken är synnerUgen rik eller synnerligen 

 fattig på näringsämnen. Här blir det, jag upprepar det, ofta ren humbug 

 att gå och göra en fingradering i bonitet. Nej, det enda som lönar sig vid 

 markbeskrifningar hos oss är att ange, om det är sand eller lera eller grus, 

 eller mossjordarter etc, att undersöka om marken är kalkhaltig eller ej. 

 Sådana anteckningar ha ej den subjektiva prägel som våra bonitetsuppskatt- 

 ningar så ofta få, utan ett enkelt, lättbegripligt praktiskt värde och hvad 

 mera är, de kunna, om de äro ordentUgt gjorda, vara af ovärderlig nytta 

 vid skogarnas fortsatta skötsel. 



Öfvrr/Vfoy/iäs/a/r Wa/lmo. Jag skall åtaga mig bestämma boniteten äfven 

 på Spetsbergen och Kung Karls land. Jag ber endast min vän Gunnar An- 

 dersson åtfölja mig dit, så skall jag plantera några björkar och tallar och 

 sibiriska lärkträd, hvarefter vi stanna däruppe några år för att se hur dessa 

 träd växa. Sedan skall jag bestämma boniteten. För öfrigt vill jag erinra 

 att jag vid bonitetsuppskattningen icke bara ser uppåt, i trädkronorna, på 

 stammarne. ty redan i mitt förra anförande framhöll jag ju tydligt nog, att 

 vi skogsmän vid bonitetsuppskattningen icke låta lura oss af den förhanden- 

 varande skogens utseende och växtlighet utan endast taga hänsyn till »uirkens 

 förmåga att med luftens och ljusets tillhjälp producera skog af ena eller 

 andra slaget. 



fyomäs/crre J/(7(7ss instämde med öfverjägmästare A\'allmo beträffande 

 nyttan af markens bonitering, äfven om densamma ej fullt exakt låter verk- 

 ställa sig samt framhöll att markens och beståndens växtlighetsgrader i de 

 flesta fall stå i nära samband med hvarandra, dock lämpade sig som bekant 

 beskaffenheten hos plantskog eller ungskog ej såsom mätare af markens god- 

 het. Om å marken funnes ett för densamma olämpligt trädslag, såsom 

 till ex. dåUg granskog på tallmark, där således beståndets beskaffenhet skulle 

 medföra en låg växtlighetsgrad för marken, kunde denna olägenhet lätteligen 

 afhjälpas genom att växtlighetsgraden bedömdes genom att ange det för 

 marken lämpligaste trädslaget samt den växtlighetsgrad, uttryckt i tiondedelar, 

 det lämpliga trädslaget skulle utvisa å ifrågavarande mark. Således för den 

 valda beståndsbilden till ex. tall 0,0. 



Markens bonitering vore vidare en god hjälp vid skogens indelning i 

 hyggesföljder, enär ju önskemålet härvid vore att till samma hyggesföljd hän- 

 fördes mark af tillnärmelsevis samma godhetsgrad. 



