XÄGRA MEDEL ATT HÖJA AFKASTNINGEX FRÅN STATENS SKOGAR. 23 



då rinnas ju öfverjägmästarnas inspektioner och kontrollbesök, hvarvid ett 

 möjligen begånget missgrepp kan ändras och nödiga rättelser vidtagas. 



Den invändning skulle möjHgen här kunna göras, att revirförvaltaren 

 icke skulle kunna hinna med att verkställa alla dessa utsyningar, då hänsyn 

 måste tagas till hvarje bestånd, i all synnerhet då han i regel har ett större 

 antal skogar att förvalta. Men detta kan hjälpas på så sätt, att utsvnin- 

 garna verkställas för tre år på en gång, inom hvilken tidrymd inga särskilda 

 omständigheter i allmänhet taget torde uppstå, som skulle påkalla en ändrad 

 afverkningsmetod. 



Det finnes äfven en annan omständighet, som spelar en stor roll vid hushåll- 

 ningen med virkesafkastningen särskildt från utarrenderade kronodomäners sko- 

 gar, och som gör att staten afhändes icke så obetydlig inkomst, och det är att 

 husbehofsvirket oftast beräknas alldeles för högt, i synnerhet vedvirket, som i 

 de allra flesta fall beräknas efter de insynade eldstädernas antal och med 

 oskäligt hög virkesåtgång pr eldstad. Det må så vara, att det finns så och 

 så många insynade eldstäder vid en kronoegendom — man får därför icke 

 beräkna vedåtgång till dem alla, ty det är endast undantagsvis som samtliga 

 rum uppeldas, särskildt vid mindre gårdar — med arrendatorer ur allmoge- 

 klassen — hvilka dock kunna ha afsevärd skogstillgång. Vanhgast torde 

 vara, att endast kök och kammare samt drängstuga eldas, och de andra rum- 

 men få stå obegagnade vintertiden. 



Bästa beviset för att inskränkningar kunna göras och verkligen vidtagas 

 har man vid sådana egendomar, där arrendatorerna haft fri dispositionsrätt 

 öfver virkesafkastningen, och där det årliga husbehofvet beräknats öfverstiga 

 den årliga virkesafkastningen. Ty härstädes ha i de allra flesta fall afse- 

 värda kvantiteter virke af vederbörande arrendatorer kunnat försäljas, men 

 så ha också hyggestrakterna i allmänhet varit väl röjda från ris och grenar, 

 hvilka användts för husbehof, något som eljest icke gärna kommer i fråga, 

 trots de vinkar vederbörande fått och få om exempelvis granbångarnas höga 

 bränslevärde. — Dylik fri dispositionsrätt förekommer ju numera lyckligt- 

 vis icke. 



Jag går för öfrigt så långt, att jag anser att staten skulle få största in- 

 komsten af sina skogar, om all utmark undantogs från arrendena, och arren- 

 datorerna icke erhöllo någon utsyning alls, utan i stället fingo köpa sitt hus- 

 behofsvirke. 



Härigenom skulle stora besparingar göras, och ris och grenar bättre till 

 varatagas i stället för att som nu sker ligga och ruttna bort i skogarna eller 

 uppbrännas vid för skogskulturerna erforderliga hyggesrensningar, ty jag är 

 förvissad om, att man tänker sig för mer än en gång, innan man onödigtvis 

 slösar med veden, om man som i hufvudstaden och dess närhet får betala 

 öfver 20 kronor för en famn barrved. 



Icke heller tror jag att en sådan åtgärd skulle afsevärdt inverka på ar- 

 rendebeloppen. Kronoarrenden äro alltid eftersökta, och i skogsfatiiga orter, 

 där den årliga virkesafkastningen från egendomarnas utmark är den minsta 

 möjliga för att icke säga ingen, torde arrendebeloppen i allmänhet stiga lika 

 högt, som där rikligt husbehofsvirke förekommer. 



Detta är i korthet ett par synpunkter, hvilka enhgt mitt förmenande 

 torde tagas i öfvervägande för erhållande af större inkomster från statens 

 skogar. //. Xordeuadlcr, 



