SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1908, H. I. FACKUPPSATSER. 



Lagen angående civila tjänsteinnehafvares rätt 



till pension. 



Att läsa innantill, jag menar att göra detta riHI, är icke allom gifvet. 

 Särskildt gäller detta när fråga är att studera lagar och författningar, och 

 allramest när studiet har till föremål nyare tiders alster på detta område. 

 Orsaken till dessas större eller mindre grad af svårtydlighet synes vara en 

 sträfvan att göra dem så kortfattade som möjligt, äfven om tillägg af några få 

 ord kunnat göra dem fullt tydliga äfven för menige män. Kanske ock kompro- 

 misser spelat in? Säkert är emellertid, att herrar advokater skulle förlora åtskillig 

 inkomst, om allt vore tydligt och klart uttryckt, och de skola ju ock lefva. 



Såsom det nu är ställdt måste man vanligen leta sig fram genom kom- 

 mittébetänkanden, utskottsbetänkanden, riksdagsprotokoll och hvad dessa digra 

 luntor eljest kunna hafva för namn, för att möjligen få fram verkliga inne- 

 börden af ett eller annat orakelliknande uttryck i en fråga, som just ligger 

 en på hjärtat. Men sådana där betänkanden och protokoll kan ej hvem som 

 helst taga fram från sin egen bokhylla, och då sitter han där och gör dum- 

 heter kanske och skrifver i onödan till förmän eller ämbetsmyndigheter eller 

 kanske till själfva Kungl. iMaj:t och blamerar sig. Sådant har händt — vi 

 se i det följande ett prof därpå. 



När jag nu gör ett svagt försök att så godt som i min ringa förmåga 

 står intränga i lagen aiigående civila tjänsteinnehafvares rätt till pension af den 

 11 oktober iqoy, så gör jag detta med särskild hänsyn till de skogsmän, som 

 äta af kronans lilla kaka och hädanefter bli nödgade att af denna kaka lämna 

 ifrån sig flera bitar än förut för pensioneringen. 



För dem af tidskriftens ärade läsare, som icke äta af den kakan, torde 

 det följande icke ha något intresse alls. De kunna alltså utan saknad och 

 förlust undvika att trötta sig med läsningen af denna uppsats och ägna sig 

 åt någonting trefligare. De åter, som tillhöra den förenämnda trängre kret- 

 sen, kunna möjligen hafva någon nytta af mitt opus. Saken rör ju deras 

 eget skinn. För att emellertid icke alltför mycket taga i anspråk tidskriftens 

 utrymme på bekostnad af bättre artiklar, skall jag undvika, så vidt sådant är 

 möjligt, att citera hvad som står i lagen. De ärade läsare, som återstå efter 

 gallringsförsöket här ofvan, äro nämligen säkerligen i besittning af nämnda 

 lag (svensk förf. samling 1907 n:o 85) och återfinna således med lätthet de 

 ställen i lagen, hvartill jag hänvisar. Sådana delar af lagen, hvilka S}nas 

 vara så tydliga, att de svårligen kunna missförstås, eller hvilka sakna till- 

 lämpning på personalen vid skogsstaten och skogsläroverken, beröras icke i 

 det följande. 



Till en början ber jag att ingen — för öfrigt tämligen vanlig — för- 

 växling må göras mellan här ifrågavarande pensioner pä indragningsstat och 

 pensioner från civilstatens pensionsinrättning. För de sistnämnda har afgift be- 

 talts redan långt före detta och kommer så ock framdeles att ske, möjligen 



