ADOLF WE LÄNDER. 



(öfver loo år) synes väl summarisk. Samma åldersbegränsning för ung, 

 medelålders och gammal skog kan ej heller med fördel användas för 

 kela Norrland. I stället torde fördelningen af skogens ålder i de van- 

 liga åldersklasserna äfven vid timmer b lädni7ig vara att föredraga, helst 

 som arbetet ej härigenom nämnvärdt ökas. I sammanhang härmed vill 

 jag fästa uppmärksamheten på behofvet, att där yngre skog i större om- 

 fattning — t. ex. minst 10%^ — förekommer gruppvis i äldre skog, 

 denna förekomst af yngre skog i beståndsbeskrifningen uttryckes i procent 

 af beståndets areal, såsom nu är föreskrifvet i timmerblädningscirkuläret. 

 I sammandrag öfver åldersklasserna bör beståndet därjämte delas på de 

 båda förekommande åldersklasserna efter den angifna procenten, hvarige- 

 nom man får en riktigare bild af åldersgrupperingen inom hyggesföljden. 



Växtlighetsgraden enligt gällande indelningscirkulär afser, såsom af 

 beståndsbeskrifningen framgår, närmast skogsbeståndet. I normala fall 

 bör ju denna äfven i det närmaste sammanfalla med själfva markens 

 växtlighetsgrad. Ofta finner man dock, att dessa båda begrepp ej sam- 

 manfalla, hvarå exempel ges t. ex. i Norrland, där stora områden »tall- 

 mark» äro beväxta med usel, trögväxande gran. Vilseledande skulle 

 det vara, att i sådana fall blott angifva det trögväxande granbeståndets 

 ^ä»«r^ växtlighetsgrad utan att samtidigt på ett eller annat sätt söka ge 

 uttryck för ståndortens bättre växtlighetsgrad, hänförd till det för marken 

 mest passande trädslaget tallen. En bestämmelse i blifvande cirkulär om 

 att växtplatsens bonitet särskildt skall anges, där densamma af en eller 

 orsak ej sammanfaller med beståndets, vore därför enligt min mening 

 önskvärd. I detta sammanhang vill, jag äfven framhålla att det vore 

 önskvärdt om vid affattningen mera hänsyn än nu toges till jordmånsgrän- 

 serna, som ju dock äro bestående för all framtid, medan beståndsgrän- 

 serna oupphörligen förändra sig. 



Grunderna för beräkningen af omloppstiden böra närmare preciseras 

 än hvad nu är fallet. Särskildt vore önskvärdt att i blifvande cirkulär 

 lämnades klar uppgift, huruvida å de allmänna skogarna skall tillämpas 

 omloppstiden för den största skogsräntan eller den största jordräntan. 



För att kunna öka eller minska den med normal omloppstid be- 

 räknade årsafverkningen allt efter beståndsvårdens fordringar föreskrifves 

 i 1896 års indelningscirkulär att en s. k. tillfällig omloppstid skall an- 

 vändas. Sättet synes mig onaturligt, då ju skogen blott kan ha en om- 

 loppstid, den normala. Att för öfrigt hitta en dylik s. k. tillfällig om- 

 loppstid, som motsvarar den ökade eller minskade afverkningen, faller 

 sig ganska svårt, då omloppstiden enligt föreskrift alltid skall omfatta ett 

 med tio delbart antal år. Riktigare bör väl vara, — såsom äfven ofta 

 praktiseras, — att man på grund af beståndens beskaffenhet, åldersklassernas 



