SYNPUNKTER OCH ÖNSKEMAL BETRÄFFANDE ARBETS- OCH LÖNEVILLKOR. 57 



skulle tillföra kåren — , så är därmed icke sagdt, att distrikts- och cen- 

 tralförvaltningen sakna sina berättigade arbetsfält. Tvärtom! Först när 

 dessa myndigheter ej låta sig uppslukas af oväsentliga, löpande mål, 

 kunna de få tid att med oförtröttad kraft och vakenhet inspektera och 

 i stort sedt dirigera det hela och framför allt att ägna sig åt de likaså 

 stora som kräfvande uppgifter, hvilka närmast torde kunna sammanfattas 

 i begreppet skogspolitik. 



Därest en reform i riktning mot friare revirförvaltning skall medföra 

 den åsyftade vinsten, måste emellertid hand i hand med densamma gå 

 en begränsning af revirförvaltarens arbetsfält. A ena sidan sålunda en 

 genomgripande revirdelning, å andra sidan en utmönstring från revir- 

 expeditionen af bestyr och åligganden, hvilka rätteligen ej höra dit. 

 Som synnerligen viktigt måste framhållas, att skogsstaten blir fullständigt 

 kvitt omsorgen om kronans byggnader och jordbruk. Man behöfver ej 

 ha sett mycket af göromålen på en revirexpedition eller på domänsty- 

 relsens skogsafdelning för att förstå, hvilken lättnad detta skulle inne- 

 bära. Jägmästaren saknar dessutom all speciell fackutbildning för att 

 omhänderhafva dessa angelägenheter, ty några timmars undervisning pä 

 Skogsinstitutet i agronomi och husbyggnadskonst kunna väl knappast 

 tagas med i beräkningen, och har, då han i regel ej idkar jordbruk, 

 icke heller någon praktisk erfarenhet därom. De uppgifter, som från 

 detta håll falla på jägmästaren, kännas nog därför ofta som en påtvingad 

 börda. Att under sådana förhållanden intresseslitningar lätt skola upp- 

 stå mellan kronans skogsbruk och jordbruk, är förklarligt. Detta är 

 desto mera att beklaga, som en närboende folkstock ofta är oumbärlig 

 för en kronoskogs skötsel och för tillgodogörandet af dess produkter, 

 oberäknadt att den synpunkten väl på det hela taget är att anse som 

 den rätta, att skogen är till för människornas skull och icke tvärt om. 



Redan under nuvarande förhållanden, torde vi vara berättigade att 

 tillbakavisa påståendet att staten icke skulle ha samma behof af goda 

 skogsmän som de enskilda skogsägarna, men vi måste på samma gång 

 tillägga, att för att fullt utnyttja en duktig skogsmannakår bör staten 

 reformera sitt skogsväsende i riktning mot friare förvaltning inom min- 

 skade revir samt en bättre begränsning af tjänstemännens sysslor. 



Återstår nu att närmare belysa de orsaker, hvilka enligt mitt för- 

 menande äro ägnade att lägga hinder i vägen för det tillvaratagande af 

 de bästa till buds stående krafter, hvaraf skogsstaten redan nu är i be- 

 hof samt troligen i en ej aflägsen framtid än bättre kommer att behöfva, 



