SYNPUNKTER OCH ÖNSKEMÅL BETRÄFFANDE ARBETS- OCH LÖNEVILLKOR. 5Q 



ligen närmast afse förhållandena inom de centrala ämbetsverken, men 

 som dess värre ha full tillämplighet äfven inom skogsstaten. 



»Vår praktiska och demokratiska tidsanda», läses på sid. 152 i 

 nämnda tidskrift, )har blekt den gloria, som förut följde med rang och 

 titlar och .som då kunde fresta dugande män att för dem offra något. 

 Det sociala anseende, som nu följer med en statsanställning, är ej längre 

 detsamma som förr. Hvad som numera skulle fresta någon att ingå i 

 statens tjänst, vore då den lön, som bjudes. Men huru det förhåller sig 

 med den saken, därom vittnar det köpslående om det intellektuella ar- 

 betet, som i löneregleringens tecken nu så länge pågått, pågått på så- 

 dant sätt och i sådan riktning, att staten på många håll far allt svårare 

 att fylla uppstående vakanser. 



Det är ju nämligen ingen löneförbättring, som ifrågasattes, endast 

 en normering af lönerna i förhållande till den sjunkning i penningev^är- 

 det, som ägt rum sedan den tid, då de nuvarande lönerna fixerades. 

 Och då denna normering åtföljes icke blott af en förlängning af tjänst- 

 göringstiden, som redan i och för sig försvårar tillfället till nödvändiga 

 supplementsinkomster, utan till och med 2S. förbud för vissa supplements- 

 inkomster, blir resultatet det, att ifrågavarande normering, om den än 

 synes innebära en löneförbättring, i själfva verket blir en löneförsämring. 



Saken är naturligtvis den, att unge män, som kostat på sig en dyr- 

 bar utbildning, för hvilken de ofta måst skuldsätta sig, draga sig för 

 den pauvre-honteux-ställning, hvari de riskera att komma genom att 

 ställa sig i kö såsom gradpasserare i statens tjänst. 



Hellre gå de då i dens tjänst, som vet att tidsenligt betala den 

 kompetens, de förvärfvat, och det arbete, de kunna prestera. — — — 



Huru skall det under sådana förhållanden gå? Jo, åt tjänstemanna- 

 banan komma två hufvudkategorier af folk att ägna sig: 1:0) personer, 

 som äga enskild förmögenhet, men sakna lust och förmåga till själfstän- 

 dig verksamhet och därför betrakta en statstjänst såsom ett lämpligt 

 tidsfördrif; och 2:0) personer, som sakna både förmögenhet och lust eller 

 förmåga till själfständig verksamhet och därför finna det för sin begåf- 

 ning lämpligt att underkasta sig Kungl. Majits nådiga tågordning. Och 

 allt färre komma de personer att blifva, som vare sig de äga förmögen- 

 het eller icke, låta staten exploatera deras lust eller förmåga till själf- 

 ständig verksamhet.» 



En annan insändare, som bättre än den nyss citerade synes upp- 

 skatta den fasta inkomst (resp. pension) och i öfrigt trj^ggare ställning, 

 som åtminstone den ordinarie, med kungl. fullmakt försedde statstjänaren 

 åtnjuter, skrifver på sid. 183 i samma tidskrift som följer. 



