62 EDW. WIBECK. 



beloppen alltför obetydliga för att det åsyftade målet, att uppmuntra till 

 själfstudier, skall uppnås. Man kan säga, att skogsstatens stipendier 

 f. n. endast bereda möjlighet för en jägmästare att i visst studiesyfte 

 erhålla tjänstledighet, samt att de lämna någon penningehjälp för stu- 

 dierna i fråga. Xågon uppmmitran därtill innebära de däremot alldeles 

 icke, så länge stipendiaten själf nödgas tillskjuta en större eller mindre 

 summa af egna medel, på samma gång som han, därest han är extra 

 jägmästare, under tjänstledigheten får afstå hela sitt arfvode, ja, noga 

 räknadt, i vissa fall äfven skulle göra en liten meritförlust. 



Till jämförelse kan omnämnas, att de normer, efter hvilka Stock- 

 holms stad beräknar storleken af resestipendierna åt sina ingenjörer äro 

 följande: 20 kr. pr dag, resekostnad och bibehållen aflöning. Sådana 

 stipendier utgå äfven åt yngre, från Tekniska Högskolan nyss utexami- 

 nerade ingenjörer, alltså åt personer, hvilka inom sitt fack icke besitta 

 större erfarenhet och skicklighet än en nyblifven extra jägmästare inom 

 sitt. Man skulle kunna tycka att synpunkter och rön till främjande af 

 statens skogshushållning borde vara lika mycket värda som sådana till 

 fromma för hufvudstadens gatuarbeten etc. 



Man bör icke invagga sig i den föreställning, att skogsförsöksan- 

 stalten ensam är tillräcklig att föra skogshushållningen framåt. Frånsedt 

 den omständigheten, att möjlighet och uppmuntran till specialstudier och 

 resor skulle verka sporrande och höjande på skogsstatskåren i dess hel- 

 het, kvarstår det faktum, att vissa undersökningar icke alls eller endast 

 med stora svårigheter och kostnader kunna utföras af ett ambulerande 

 försöksväsen. Så är nämligen fallet, så snart en undersökning kräfver 

 täta, under en längre tid fortsatta observationer på en bestämd plats, 

 låt oss säga någonstädes i nordligaste eller sydligaste delen af landet. 

 I dylika fall är gifvetvis en på platsen bosatt skogstjänsteman rätte man- 

 nen för deras utförande. Den alltjämt ökade kunskap, skicklighet och 

 träning för sina uppgifter, som de fast anställda tjänstemännen i ett för- 

 söksväsen helt naturligt med tiden förvärfva, är dock icke tillräcklig or- 

 sak för att motivera ett genom förhållandena gifvet monopol för deras räk- 

 ning af skogsvetenskapliga undersökningar öfver hufvud taget. Med den 

 fåtaliga personal, hvaröfver Svenska skogsförsöksanstalten förfogar, måste 

 ett dylikt monopol helt säkert i längden verka hämmande på skogsveteu- 

 skapens allsidiga utveckling, helst därest assistenterna väljas och aflönas 

 med hufvudsakligt syfte att vara föreståndarens och botanistens arbets- 

 biträden. 



Man kan ifrågasätta, huruvida ej i ett land med Sveriges ytstorlek 

 och på samma gång begränsade tillgångar lyckligare hade varit att ordna 

 försöksväsendet efter mönster t. ex. från Nordamerikas Förenta stater, 



