66 EDW. WIBECK. 



Siffrorna visa oss, att en skogsman i statens tjänst kan hoppas att 

 nå ordinarie befattning i södra Sverige vid 43 års ålder och efter att 

 19 å 20 år ha fört en extra jägmästares mer eller mindre osäkra existens 

 samt i norra Sverige vid 37 års ålder och efter 12 års extra jägmästare- 

 tid. De visa oss vidare det synnerligen nedslående förhållandet, att be- 

 for dringsutsikterna på senare tid högst betydligt försämrats. 



Då så är fallet samt då omkring 100 stycken extra jägmästare f. n. 

 arbeta i statens tjänst för att där omsider nå befordran till ordinarie 

 platser, — ligger det tvifvelsutan en viss fara uti, att, såsom nyligen 

 vid ett par tillfällen skett, söka athjälpa bristen på skogstjänstemän ge- 

 nom att i aktiv tjänst kvarhålla äldre, pensionsberättigade sådana. Så 

 lifligt man än kan beklaga, att statstjänare, hvilka ännu besitta god ar- 

 betskraft, öfver hufvud taget skola behöfva att vid en viss ålder afträda, 

 måste man likväl göra den reflexionen, att undantag från dessa lagbe- 

 stämmelser äro ägnade att verka afskräckande på de yngre krafter, hvil- 

 kas befordringsutsikter därigenom minskas. Bland de i statstjänst an- 

 ställda och aflönade extra jägmästarna, nå under innevarande år ej 

 mindre än 15 stycken en lefnadsålder af 36 år och därutöfver och borde 

 sålunda kunna anses mogna att när som helst öfvertaga en ordinarie 

 plats. Närmare utfördt är åldersfördelningen i denna äldsta extra jäg- 

 mästaregrupp följande: 



36 — 40 år g st. 



41—45 » 4 " 



46 — 50 » I » 



51—55 » I " 



Summa 15 st. 



Det är ej underligt utan tvärt om helt naturligt, att en efter annan 

 af de äldre extra jägmästarna med slika befordringsutsikter för ögonen 

 efter att många år ha stått i statens tjänst slutligen tröttnar på den långa 

 väntetiden samt ställer sin samlade erfarenhet till länens eller ännu hellre 

 till den privata skogsskötselns förfogande. 



En detalj i de ordinarie tjänstemännens löner, hvilken spelar en 

 viss roll för de extra jägmästarna, är storleken och fördelningen af tjänst- 

 görings- och resepenningarna, hvilka som bekant i regel utgöra vikariens 

 hela lön. Måhända möter det vissa svårigheter att härvidlag finna en 

 lycklig, rättvis lösning, men önskligt vore förvisso, att tjänstgörings- och 

 resepenningarna fördelades icke lika på årets alla månader, utan med 

 större belopp undef de sommarmånader, då de mest depensiva uteför- 

 rättningarna och resorna förekomma. Då en vikarie emottager ett för- 

 ordnande under denna tid och därunder kanske blir tvungen att förrätta 



