SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I QOS. H, 2. 



SKOQSADMINISTRATIONEN. 



Förordningar, prejudikat och cirkulärskrifvelser. 



Dagarfvoden äro i vissa fall beskattningsbar inkomst. 



Genom K. Maj:ts beslut den 31 december 1907, hvarigenom ändring 

 icke gjorts i kammarrättens utslag angående e. jägmästare Ivar Forssbecks 

 taxering för inkomst år 1 906, har fastslagits, att dagarfvoden i vissa fall äro 

 beskattningsbar inkomst, äfven då de uppbäras för förrättning å aniiat ställe än den 

 vanliga boningsorten. 



I gällande bevillningsförordning bestämmes att vid beräkning af inkomst 

 utaf kapital och arbete afdrag må ske för bland annat dagaflöning eller trak- 

 tamente för förrättning å annat ställe än tjänstemans vanliga boningsort. På 

 grund häraf hade e. jägmästare Ivar Forssbeck, som under år 1905 varit för- 

 ordnad till dikningsassistent i Umeå distrikt, i sin beskattningsbara inkomst 

 icke inberäknat 750 kronor dagarfvoden under resor. 



På yrkande af kronoombudet höjde emellertid pröfningsnämnden Forss- 

 becks taxering för inkomst af tjänst med förenämnda belopp, hvaröfver F. 

 hos kammarrätten anförde besvär. Häröfver infordrade kammarrätten näranda 

 kronoombuds förklaring. Denna anförde att, enär klaganden enligt sitt för- 

 ordnande såsom assistent varit berättigad uppbära, förutom månadsarfvode, 

 särskild reseersättning jämte traktamente för hvarje förrättningsdag, detta 

 traktamente måste anses såsom en ordinarie aflöningsförmån, jämförlig med 

 tjänstgöringspenningar, och kunde ej betraktas såsom ersättning för med tjän- 

 sten förenade särskilda kostnaders bestridande. Kammarrätten fann på grund 

 häraf ej skäl göra ändring i pröfningsnämndens beslut. 



I anledning häraf fullföljde F. sina besvär hos K. Maj:t, som häröfver in- 

 fordrade domänstyrelsens utlåtande. Domänstyrelsens fiskal yttrade, att frågan om 

 dagarfvodenas beskattning vore beroende af huruvida de vore att anse såsom 

 löneförmån cllfr godtgörelse för utgifter under förrättningsresa, hvarom han ej 

 kunnat komma till en bestämd uppfattning. De tycktes visserhgen närmast vara 

 afsedda till bestridande af resekostnader. Men för en motsatt åsikt talade så- 

 väl ordalagen i domänstyrelsens skrifvelse till K. Maj:t den 19 november 1889, 

 hvari denna kombinerade aflöningsform först föreslagits, som äfven den om- 

 ständigheten, att respenningarna sedermera förhöjts utan att det torde kunna 

 påstås, att förhöjning af resekostnader skett i annan mån än beträffande dag- 

 hga lefnadskostnader. Han ansåg under så tveksamma förhållanden, att orda- 

 lydelsen af gällande bevillningsförordnings stadganden i ämnet borde afgöra 

 frågan och besvären sålunda förtjäna afseende. 



Domänstyrelsen förklarade sig anse ifrågavarande traktamenten icke vara 

 jämförliga med en ordinarie tjänstemans tjänstgöringspenningar. Visserligen 

 hade F. uppburit reseersättning med 80 kronor i månaden under juni — okto- 

 ber, men dessa respenningar voro afsedda att täcka de direkta reskostna- 



