Io8 HENRIK HESSELMAN. 



vara märgliga och i så fall mera lättvittrade. Där berggrunden utgöres 

 af dylik kalksten, och då den genom att icke vara betäckt med kvartära 

 aflagringar går i dagen, bildar den plana, jämna hällar, stundom af ganska 

 stor utsträckning. Själfva hällen är ofta alldeles naken, eller är den 

 täckt med ett tunt lager vittringsjord. För vegetationen spela då de 

 vertikala springorna, sprickorna och slukhålen, som i växlande riktning 

 och till olika mängd genomsätta hällen, en mycket viktig roll. Den ve- 

 getation, som kan trifvas å dessa hällar, har helt och hållet karaktären 

 af en klippflora på kalk. Växterna äro genom sin yttre och inre bygg- 

 nad strängt tillpassade till en dylik lokal. Några förrätta sitt lifsarbete 

 på våren, då det ännu finnes en del fuktighet såsom rest från vinterns 

 snö, andra däremot äro på olika sätt rustade att ta upp kampen med 

 intensiv torka och en stark solbestrålning. Växterna ha fullkomligt ka- 

 raktären af hvad botanisterna kalla xerofila eller torrhetsfördragande 

 växter. De i detta hänseende mest utpräglade arterna förmå uthärda 

 t. o. m. på den nästan nakna hällen, där det samlat sig litet jord under 

 mosstufvorna. 



Här nedan lämnas i korthet en liten skildring af detta slags ve- 

 getation. 



På själfva hällen.' Sediim album, verklig karaktärsväxt, som på högsommaren lä- 

 ter hällarna på stora partier ly.sa röda och hvita af de starkt färgade bladen och de rikliga 

 blommorna, Sfdifiii orre, mera spridd, Hutchinsia prfruxi, en äkta vårväxt, som på högsom- 

 maren är totalt förtorkad, Ccrastuini 7'iilgafinii, spridd, Allniin sihattoprasiini. här och där 

 i några höga mosstufvor. 



Dessa och några andra växter kunna uppträda pä de sprickfria hällarna, alltid äro de 

 dock betäckta af ett tunt, stundom icke ens centimetertjockt skikt af vittringsjord eller mylla 

 och sand. som samlat sig under mosstufvorna. 



Möss- och lafvegetationen är synnerligen karaktäristisk. Ofver liällarna växa spridda 

 smärre, rundade, svällande mosstufvor. När dessa blifvit större, öfvertäckas de ofta af stora, 

 grant färgade lafvar. 



Mossor. J\IoUia tortuosa, en mycket allmän och karaktäristisk mossa, Mollia fragi- 

 lis. Toriula inralis, Ditrichmii flexicaulc, Lcersia coniorta. Sfereodon cupressiformey Schisto- 

 phylhim adiafttho/dcs. T/niidntni abiethuim, Grnnniia apocarpa, Barbiila coitvohita, Brynin 

 proliferiim m. fl. 



Lafvar. Lecanora fiilgens. Lecaiiora crassa, Lecidea dec/pieiis. Clcidonia alcczcornis a 

 damcecornis, Clad. alccBC. /? endiviafolia. Ton/ma coertiko-nigncans, Thainnolia Termiciilaris, 

 Cetraria islnndica, Cetraria jnmperina, Cladonia pyxidata var. pocillum. 



Klippspringorna. Här finns den egentliga vegetationen, som ofta 

 utgöres af en mycket artrik flora, innehållande till en stor del arter, som 

 äro synnerligen karaktäristiska för Gotland eller andra silurkalkområden 



' Då hällarnas flora är en utpräglad vårflora, skulle nog en tidigare utförd undersök- 

 ning lämnat ett större antal arter. I alla händelser kan i en afhandling som denna endast 

 de viktigaste arterna blifva nämnda 



