VEGETATIONEN OCH SKOUSVÄXTEN PÄ GOTLANDS HÄLLMARKER. I 09 



i vårt land. Här kan det icke vara platsen att uppräkna alla dessa 

 arter, det skulle mera tillhöra ett rent botaniskt arbete. Emellertid spe- 

 lar kännedomen om den på kalkhällarna lefvande floran en mycket vik- 

 tig roll för att riktigt bedöma skogsväxtens betingelser, så att en upp- 

 räkning af några af de viktigare arterna här må finna plats. 



Melica ciliata. synnerligen vanlig cch karaktäristisk, Cyuamhiim vimTtoxiciiiiu d;o, 

 Aspenila thicloria, Thymiis serpylhnn, Globit/aria vitlgaris, Anthericitni rmnosum^ Cirsiuiu 

 acaulf, Arena pra/ens/s, Prunella gratidiyiora, Spita-a filipendiila, Poa compressa, Geraniioit 

 sangtitnetttn, HeliantJiemiini chamcecjstus, H. Fnmana, Agrosfis vulgari^, Carcx glauca, Se- 

 sleria ccerulea, Galiuvi venitn. Galitiiu lH->realc, Artemisia caiiipesins, Allium siha^iioprasuin. 

 Linum catharticiim. 



Där klippspringorna äro bredare och djupare, så att fuktigheten bättre bibehålies, trif- 

 vas en del skuggälskande växter, bland dem blåsippa {Anemotie hepafica), som förekommer 

 i de mest prydliga och ögat tilltalande exemplar. Laciitca imiralis är likaledes mycket van- 

 lig. Springornas väggar klädas stundom med frodiga exemplar af Asplenitint ruta mura na. 

 som äfven kan förekomma på kanten af de smalare springorna. Ofta är, med undantag af 

 Sedjiin album och några andra arter, som förmå lefva på den kala hällen, hela fanerogam- 

 vegetationen inskränkt till några få arter, som äro rotade i bottnen af de djupa springorna 

 och slukhålen och som skjuta upp öfre delen af skotten ofvanför hällens yta (se fig. 2). 



När hällen täckes af ett tunnare lager vittringsjord, förmå en hel 

 del af de här nämnda växterna att äfven breda ut sig öfver hällen. 



Men klippspringorna erbjuda äfven för en del andra högre växter 

 någorlunda gynnsamma växplatser, framför allt är enen [Jiiniperus com- 

 nmnis) mycket vanlig. Vidare höra hit en del andra buskar, såsom 

 oxbär [Cotoneastcr integerrinia), hagtorn {Cratcegus oxyacantlia), slån 

 {Pninns spinosa), åtskilliga nyponarter {Roscb spp.) m. fl. 



Med hänsyn såväl till den högre som lägre vegetationen visa häll- 

 markerna en mycket stor likhet och en långt gående floristisk öfverens- 

 stämmelse med alfvarområdet på Öland. Men de gotländska, nakna 

 hällarna skilja sig från alfvaret i regel därigenom, att de äro bevuxna 

 med spridda träd, först och främst tall, men äfven ehuru mera spar- 

 samt gran. 



Trädvegetationen. De tallar som förekomma på hällen nå på 

 grund af växplatsens beskaffenhet endast en mycket obetydlig utveck- 

 ling. På de mera plana hällarna med smala springor träffas i regel en- 

 dast 2 — 3 — 4 m. höga, vidgreniga tallar. De nedre grenarna äro ofta 

 utbredda utmed hällen. En genomgående hufvudstam saknas ofta. 

 Kronan består af flera krokiga, ungefär jämntjocka grenar (jmfr fig. 6). 

 På andra hällar, där klippspringorna äro djupare och ligga närmare hvar- 

 andra, få träden däremot stundom en mera utpräglad hufvud.stam. Nå- 

 gon höjd nå de dock aldrig, de högsta, mätta träden voro 4 å 4,5 m. 

 höga. Mindre klippartier, omgifna rundtorn af högre skog på bättre 



Skoss--iirds/i'renin^fns Tidskrift. IQ08. Fackuppsaiser. i 



