VEGETATIONEN OCH SKOGSVÄXTEN PÅ GOTLANDS HÄLLMARKER. I 13 



tortiiosa, Mollia fragilis, Ditricimm flexicaulc, Tor tu! a riiralis m. fl. 

 bildas under träden ett sammanhängande mosstäcke, i hvilket uppträda 

 Dicranuni scopariian, Hylocomium triquetrum, Hypnnvi sericcuni, StcrcoJon 

 cupressiforme, sålunda mossor, som finnas i våra vanliga barrskogar. 

 Under träden kunna någon gång växa ljung {Calluna vidgaris), stundom 

 ehuru mera sällan lingon ( Vaccinium vitis idcea), mjölon {Arctostaphylos 

 uva ursi), smultron {Fragaria vescä), gulmåra [Galium veriwi), hvitmåra 

 {Galiuvi borealé). 



Huggas träden bort, försvinner delvis den vegetation af mossor 

 och andra växter, som täckt den torfartade mullen. Humushögen ligger 

 fläckvis naken, här .och där beströdd med några starkt torrhetsför- 

 dragande växter, såsom fårsvingel [Festuca ovina), hvitblommig fetknopp 

 [Sedlim album), Hutchinsia petrcea. En del växter, som förut kommit 

 in, medan trädet ännu beskuggade mullhögen, finnas stundom kvar, så- 

 som ljung, lingon och någon enda gång sådana växter som Epilobiutn 

 angustifoliiim och Pteris aquilina. 



Vid torrt väder och stark blåst börjar den torra mullen flyga om- 

 kring. Mullflykten försiggår dock mycket långsamt, äfven på exponerade 

 platser. Alldeles invid hafvet, knappt ett 50-tal meter från själfva stran- 

 den, ser man stundom mullhögar, som äro så gamla, att de kvarlämnade 

 trädstubbarna nästan multnat bort. Hvilken roll spelar nu denna mull- 

 flykt för trädens utveckling å hällarna? En undersökning af denna sorts 

 hällar har visat, att de nya tallplantorna i regel icke gro i dessa mull- 

 högar. Orsaken är tydligen den, att fuktighetsförhållandena här äro 

 ytterst ogynnsamma. Mullhögen ligger som en sval eller som ett täcke 

 å den plana hällen. Ar hällen genomdragen af djupa sprickor, ligger 

 mullhögen som ett täcke öfver själfva springan, utan att denna är fylld 

 af humus eller någon lösare jordart. Vid ymnigt regn kan mullhögen 

 visserligen blifva ganska fuktig, men vid torka kan någon vattentransport 

 från djupare lager ej äga rum. Den genom trädvegetationen bildade 

 mullhögen bildar sålunda en mycket ogynnsam grobädd. 



För att en trädplanta skall kunna gro å denna form af hällarna 

 fordras med nödvändighet, att fröet kommer ned i någon springa eller 

 faller ned bland några stenar, där fuktigheten bättre bevaras. På sådana 

 platser finner man de nya plantorna, icke där tallarna genom sitt barr- 

 och kotteaflall gifvit upphof till en kraftig mullbildning. Denna hindrar 

 tvärt om fröet att ernå lämpliga groningsplatser. Den i flykt stadda mul- 

 len kan blåsa ned i springor och slukhål och på så sätt där möjligen för- 

 bättra trädens lifsvillkor. Den här beskrifna mullflykten å de plana 

 hällarna utan eller med ett mycket tunt lager vittringsjord 

 är icke till hinders för den nya skogsgenerationen utan är en 



