114 HENRIK HESSELMAN. 



förutsättning för, att en sådan på nytt skall infinna sig. Ge- 

 nom mullens ansamling i springor och dylikt bidrar mull- 

 flykten i någon liten mån till förbättrande af villkoren för 

 trädväxten. 



Är hällen så tätt genomdragen af springor, att ett tätare bestånd 

 kan komma till utbildning, gestaltar sig saken möjligen på annat sätt. 

 Några direkta observationer häröfver äro emellertid ej gjorda. 



För själfva hällens vittrande spelar humusbildningen under tallarna 

 en underordnad roll. Ofta ligger nämligen hällen plan och jämn under 

 humustäcket, icke söndersplittrad och söndersprängd. I någon mån 

 spelar dock hällens beskaffenhet en viss roll. A somliga hällar finns ett 

 mycket tunt lager af finkornigt vittringsgrus, vid hvars uppkomst moss- 

 och lafvegetationen möjligen kan ha spelat någon roll. En ingående studie 

 af dessa företeelser förutsätter dock en mera grundlig utredning af de olika 

 kalkarternas petrografi, än den jag medhann. Detta vittringsgrus, som huf- 

 vudsakligen förekommer på hällar utan större springor, nedsvämmas emel- 

 lertid af regnet i mera plana sänkor, där det på sin höjd kan nära en torftig 

 ört- och gräsflora. Den vegetation, som här bildas, visar den största öfver- 

 ensstämmelsen med den växtlighet, som enligt den följande framställ- 

 ningen är karaktäristisk för det odränerade vittringsgruset, en jordart, som 

 är ytterst olämplig för skogsväxt. Genom humusämnens inverkan på den 

 nakna svårvittrade hällen bildas sålunda icke någon för skogsväxt gynnsam 

 vittringsjord. Häraf följer också, att man icke inom öfverskådliga tider 

 och under rådande klimatiska förhållanden kan vänta någon vidare ut- 

 veckling af skogen å de nakna hällarna. Den till springor, sprickor, 

 slukhål och mindre gropar i hällarna inskränkta trädvege- 

 tationen bildar sålunda den högsta trädproduktion, som dessa 

 marker kunna lämna under rådande klimatiska betingelser. 

 Dessa springor, sprickor och slukhål äro primära företeelser, och hafva 

 ingalunda bildats genom processer, vid hvilka vegetationen spelar nå- 

 gon roll. 



Detta påstående om de för närvarande nakna hällarnas oförmåga 

 att äfven i framtiden producera några sammanhängande bestånd kan 

 kanske synas mången väl djärft. De för närvarande mera tätt skogbe- 

 växta hällarna lämna dock därför ett mycket kraftigt stöd. Det visar 

 sig nämligen, att trädbestånden antingen växa i en kalkart, som på grund 

 af sin sönderklyftade beskaffenhet lämnar träden bättre tillfälle att breda 

 ut sina rötter eller också är täckt med mer eller mindre djupt lager 

 vittringsjord, som hufvudsakligen uppkommit genom frostvittring, ej ge- 

 nom inverkan af humusämnen, eller också uppkommit af mera lätt- 

 vittrade, redan från början starkt söndersprängda eller sönderklyftade 



