120 HENRIK HESSELMAN. 



i det väsentligaste med den, som finnes i tallskogarna med ett täcke af 

 mjölonris. Tallarna nå emellertid på grund af markens djuplek en 

 högre växt och bättre form än å hällmarkerna i allmänhet. Den bi- 

 fogade bilden kan i många afseenden sägas vara karaktäristisk. Hvad 

 som här framträder, är skogens ringa höjd, trots det att kronorna och 

 träden ha en fullt normal utbildning. Trädens lutande ställning härrör 

 af hafsvinden. Så vackra skogar som denna skog å strandvall ser man 

 däremot mera undantagsvis å hällmark. Utom dessa bättre bevuxna 

 strandvallar finnas sådana, som endast hysa en sparsam vegetation, och 

 hvarest tallarna och granarna endast förekomma här och där såsom 

 vindpinade exemplar. Alldeles skoglösa strandvallar äro heller icke 

 sällsynta. Om afverkning af skogen härvidlag haft någon betydelse 

 diskuteras i kap. 7 tillsammans med afverkningens inverkan på häll- 

 markernas skogsbestånd. 



Gemensamma drag hos skogarna på hällmark, särskildt 

 med hänsyn till skogsvården. Såsom de i det föregående närmare 

 beskrifna exemplen och de meddelade bilderna ådagalägga, finnas en del 

 gemensamma drag hos hällmarksskogarna såväl med hänsyn till växt- 

 samhällets sammansättning som trädens form och öfriga egenskaper. 



Från de å sid. 83 — 86 under namn af bestånd af spridda träd be- 

 skrifna typerna finnes en rad öfvergångsformer till de mera slutna i de se- 

 nare exemplen skildrade beståndsformerna. Ofta ser man inom samma 

 inskränkta hällmarksområde en blandning af olika beståndsformer; å 

 de sämre partierna af marken stå träden mera spridda, lämnande emellan 

 sig luckor, där vegetationen mest liknar de nakna hällarnas, å andra 

 delar stå träden så tätt, att markflorans karaktär därutaf bestämmes. 

 Dylika hällmarker ha ganska stor utbredning, i synnerhet på norra Got- 

 land ned till trakten af Visby. De förekomma sålunda inom det nord- 

 västra och det norra inre hällmarksområdet. De mera slutna bestånds- 

 formerna erbjuda emellertid det största intresset och må därför hufvud- 

 sakligen blifva föremål för denna skildring. 



Från våra på fastlandet vanliga tallskogar skilja sig hällmarkernas 

 tallskogar först och främst genom sin stora rikedom på växtarter i 

 bottentäcket. Bland buskarna saknas sällan eller aldrig enen [Juniperus 

 comnmnis), därjämte äro oxbär [Cotoneaster integerrima), nypon [Rosce 

 spp), oxel [Sorbus suecicd) ganska vanliga. Hvad risen beträffar, märkes 

 först och främst, att blåbär saknas. Under den gångna sommarens ex- 

 kursioner anträffades aldrig denna växt i hällmarksskogarna, ehuru den 

 visst icke saknas i andra barrskogar på Gotland. Däremot är mjölon- 

 riset [Årctostaphylos uva ursi) en karaktärsväxt. Det bildar ofta vida, 

 jämna, täta och täckande mattor på marken. Med sina hvita blommor. 



