VEGETATIONEN OCH SKOGSVÄXIEN P.\ GOTLANDS HÄLLMARKER. 131 



Några andra biologiska egendomligheter hos träden må här fram- 

 hållas. Ett i ögonen mycket fallande drag är den ytterligt långsamma 

 tillväxten, som i synnerhet tallen visar i ungdomen. Årsskotten äro till 

 att börja med ytterligt små och korta. Att döma af ungtallarnas utse- 

 ende skulle man hysa föga hopp om deras vidare utveckling, men när 

 de nått en ålder af i8 — 20 år och där\4d manshöjd eller mer, inträder så 

 småningom en förändring. Årsskotten bU allt längre och längre och nå 

 stundom en längd, som motsvarar årsskotten på medelgod mark. A 

 hällmark norr om Lutterhorn på Fårön mättes sålunda längden hos 1907 

 års skott af de manshöga tallarna, och befanns denna i medeltal vara 

 30, s cm., högst 48. lägst 20 cm. ijmfr. lig. 26L Den långsamma till- 

 växten i ungdomen utmärker icke blott träd i bestånd, som möjligen 

 lida af ljusbrist, utan äfven sådana, som till fullo komma i åtnjutande af 

 ljuset. Förklaringen till detta förhållande ligger sannolikt däri, att det 

 dröjer mycket länge, innan träden hunnit utveckla tillräckligt med rötter 

 för att på hällmarkerna på ett rikligare sätt förse trädet med vatten. 

 Afven följande tre profstammar, insamlade af kapten Sylvan vid Storugns 

 i Lärbro socken på norra Gotland, belysa i viss mån samma företeelse. 

 Arsbestämningarna äro gjorda på stamskifvor, tagna vid hvarje half meter. 

 den första skifvan 0,25 cm. öfver marken, nästa således 0,75 m. I nedanstå- 

 ende öfversikt angifves antalet är. som trädet användt för hvarje half meter. 



Tall nio 1. år i 



» » 2. I I 



» 3.. 



At hällmarksskogarnas föryngringsförhållanden i stort ägnas ett sär- 

 skildt kapitel (kapitel 7). Här må därför endast lämnas några upplys- 

 ningar angående deras eventuella skötsel. 



Allt hvad kultur heter är på hällmarkerna säkerligen ett ruinerande 

 företag, i synnerhet i betraktande af de torra försomrarna. Uppbackan- 

 det af gropar i den hårda vittringsjorden, påförandet af fylljord m. m. 

 äro företag, som sakna hvarje ekonomisk bärighet. Något dylikt kan endast 

 anses vara berättigadt på sådana platser, där man af rent estestiska 

 skäl vill söka fä någon skog på sedan gammalt kala hällar. För sådant 

 ändamål kan man säkerligen med fördel använda rönn samt framför- 

 allt de på Gotland förekommande oxelarterna, svensk oxel \Sorbus 

 suecica), finsk oxel [Sorbus fenjiica\ och norsk oxel \Sorbus Arta). Oxel- 

 arterna utmärka sig för sin förmåga att motstå torka, äro synnerligen 

 stormfasta samt trifvas bra på kalkgrund. 



Tar man i betraktande hällmarkernas ringa produktionsförmåga, är 

 yxan säkerligen det enda berättigade kulturredskapet. I de mycket 



