132 HENRIK HESSELMAN. 



glesa tallskogarna, där det icke bildas något sammanslutet bestånd på 

 grund af markens ringa produktionsförmåga, är plockhuggning den enda 

 möjliga afverkningsformen. Man tager bort, hvad som möjligen har er- 

 nått tillräckligt vedvärde eller hvad som kan apteras till slipers. 



I "de slutna bestånden däremot är en ordnad blädning synnerligen 

 passande. Man öppnar smärre luckor i bestånden omkring en ar eller 

 något större. På grund af skogens ringa höjd och beståndets gleshet 

 behöfver man i allmänhet ej frukta för ljusbrist. Äro tallarna icke allt- 

 för gamla, kan man snart vänta sig en riklig besåning af marken, hvar- 

 vid efter en tids förlopp plantorna skjuta upp. På grund af tallarnas 

 ringa växtlighet i ungdomen dröjer det länge, innan luckan ånyo kan 

 utvidgas. Emellertid äro de nuvarande bestånden genom oregelbunden 

 huggning redan nu så luckiga och innehålla individ af så olika åldrar 

 och dimensioner, att det i allmänhet icke torde vara synnerligen svårt 

 att genom en ordnad huggning reglera beståndens vidare utveckling. 

 En sak bör här emellertid iakttagas: alla plantor, äfven sådana som ha 

 mindre god form och äro starkt undertryckta, böra sparas. De ha en 

 märkvärdig förmåga att sä småningom och i synnerhet efter ökadt ljus- 

 tillträde föröka sin tillväxt och växa upp till användbara träd. Liksom 

 i fjällskogarna bör man här vara sparsam med hvad man har. Föryng- 

 ringen är i alla händelser långsam och försvårad, trädens produktions- 

 förmåga är ringa. Någon högre virkeskvalitet kan aldrig ernås, hvarför 

 missbildningar hos stammen- härstammande från ungdomsåren ha mindre 

 betydelse än på annan skogsmark. 



Här och där i fuktigare lägen på hällmarken är ungskogen så tät, 

 att en gallring bör företagas. Det gäller dock endast de mest produk- 

 tiva hällmarkerna. 



III. Vegetation och trädväxt å hällmarker med odränerad 



vittringsjord. 



Alfvarområden å södra Gotland. När det gäller att studera 

 den betydelse, som vittringsjordens dränering har för vegetationens ut- 

 veckling, finner man de bäst belysande områdena på södra Gotland. 

 Här påträffa vi också öns mest vidsträckta alfvarområden. För våra 

 studier erbjuder i synnerhet Sundre östra alfvar intressanta företeelser. 

 Detta område må därför först blifva föremål för en kortfattad skildring. 



Öster om Sundre kyrka utbreder sig en vid, plan hällmark (se bilden 

 fig. 15.). Enligt geologernas undersökningar utgöres berggrunden af 

 stromatoporkalk. Hällen går emellertid endast på smärre fläckar i dagen, 

 i det .stora hela är den betäckt med ett 10 — 20 cm. mäktigt lager vitt- 



