140 HKNRIK HESSELMAN. 



jämför fig. 13), äfven Cirsiwn arvense är utmärkande för sådan mark, 

 sålunda visande den närmaste relation till Sundre alfvar. 



Den i fig. 20 meddelade bilden visar den framträdande skillnaden 

 mellan den mera torra, i ytan söndervittrade hällen och den odränerade 

 vittringsjorden. Den torrare hällen är rikt skogbeväxt, det lägre belägna, 

 odränerade hällpartiet hyser endast några enbuskar, för öfrigt uteslutande 

 gräs och örter jämte en del mossor och lafvar. 



Det odränerade hällpartiet (Älskogs socken norr om Sigsarfve) hade 

 här en vegetation af följande sammansättning. 



Buskar, enstaka. En {^Jttnipcnis commiinis), e. 



Orter och gräs, strödda — rikliga. Kryphven {Agrosiis stolo7iifcra), str. - rikl. Får- 

 svingel {Festiica ovina), str. — rikl. Knutnarv {Sagina iiodosa), str. — rikl. Tulkört {Cynan- 

 chiim vmcetoxicuvi), str. — rikl. Höstfibla (Leontodon autitmnalis), str. Vildlin {Linum ca- 

 tharticuni), str. Harmynta (CalamintJia acmos), spr. Jordtistel {Cirs/ufn acanle), spr. Ilvit 

 fetknopp {^Seduni albiiiti), spr. 



Mossor, strödda. Ditrichiiin ihwicazile, Griinniia apocarpa. Mollia fortuasa, Tortula 

 ruralis. 



Lafvar, strödda. Lccanora fiilgcns, spr. Cladonia pyxidata v. pocillini?, spr. 



Alger, spridda. Å'ostoc sp. 



Vegetationen visar en betydande likhet med alfvarvegetationen. 

 Det lider icke något tvifvel om, att orsaken härtill är jordens likartade 

 beskaffenhet, dålig dränering och stark uppfrysning. Jorden ut- 

 göres af en blandning af större och mindre kalkstensstycken, kalkslam 

 och lera, 



På liknande platser händer det någon gång, att en eller annad tall 

 infunnit sig på någon torrare fläck. Endast ett lågt, grofgrenigt, knotigt 

 exemplar kommer till utbildning. Rotsystemet har vid sin utveckling 

 haft att kämpa med betydande svårigheter gentemot uppfrysningen; 

 tallrötterna bilda ofta en hel följd af små bågar öfver marken (jfr. fig. 21). 



Träskhedar. En annan form af odränerad vittringsjord träffar 

 man på de å norra Gotland förekommande träskhedarna. De finnas huf- 

 vudsakligen i Rute, Fleringe och Bunge socknar samt på Fårön. Vitt- 

 ringsjorden är rödbrun och består liksom annan alfvarjord af större och 

 mindre stenar samt en del mycket finfördeladt material. I Rute socken 

 och på Fårön, där jag haft tillfälle att iakttaga träskhedarna, utgöras 

 de af ganska vidsträckta, plana marker. Vegetationen visar ofta den 

 största öfverensstämmelse med den, som beskrefs från Älskog. Den 

 är dock stundom artrikare. Som ett belysande exempel må anföras 

 följande ståndortsanteckning, hämtad från ett träskhedsområde utmed 

 vägen mellan Rute och Bunge kyrkor. 



