144 HKNRIK llKSSF.LiMAN. 



Dessa blekevätar äro om våren vattenfyllda, men torka alldeles ut under 

 torra somrar, hvarvid jorden spricker sönder. Här trifs endast en ganska 

 fattig vegetation af några characcer, några brunmossor [Amblystegiutn 

 fluitans, stellatum och gigavteuni) samt några sparsamma fanerogamer, 

 såsom Galium palustre, Potentilla reptans, Ramincu lus flammula, Mentha 

 arvensis, Ca7'ex pamcea^ Agrostis stolonifera. 



Dessa blekevätar äro mest bekanta från norra Gotland, men finnas 

 äfven annorstädes. Sålunda ha de stor utbredning i Eke och Rone 

 socknar på vittringsjordsområdet mellan stora landsvägen och hafvet. 

 Hvarken träd eller buskar kunna trifvas å blekevätarna ; skog finnes en- 

 dast på de omgifvande torrare hällpartierna samt på moränfläckar. 



De stora alfvarområdena på södra Gotland och träskhedarna på 

 norra Gotland visa sålunda den största naturhistoriska öfverensstäm- 

 melse med hvarandra. Vegetationens karaktär bestämmes af samma 

 orsaker, förnämligast markens beskafi"enhet. En mellanlänk i biologiskt 

 och geografiskt hänseende bildas af större och mindre trädlösa partier 

 på mellersta Gotlands hällmarker. Som den yttersta länken i dessa 

 växtformationer stå de trädlösa blekevätarna, som tidvis äro så rikt 

 vattenförande, att de hysa en verklig vattenväxtvegetation [characéer, 

 Amblystegium-zrX.er). 



Den odränerade vittringsjordens växtformationer bilda en serie mot- 

 satt de mera torra hällmarkernas. Den bestämmande skillnaden ligger 

 förnämligast i markens beskaffenhet; den gör sig här liksom alltid hos 

 edafiska växtformationer starkt gällande. Vi öfvergå därför till att fram- 

 hålla några märkligare drag hos jorden på hällmarkerna. 



Kap. 5. Vittringsjordens viktigaste egensl^aper 

 med hänsyn till vegetationen. 



I ett föregående kapitel påpekades några egenskaper hos hällen, som 

 kunna bidraga till dess sönderfallande i ytan- och underlätta uppkomsten 

 af ett lager vittringsjord. Hit hör i främsta rummet kalkstenens märg- 

 lighet, förekomsten af märgelband i kalkstenen samt kalkstenens aflag- 

 ring i tunna skikt eller oregelbundna stycken. På grund häraf bildas 

 på hällens yta ett lager af mer eller mindre grofva kalkstensstycken. 

 Dessa kalkstensstyckens form och deras kantiga ytor tyda på att de 

 lösgjorts ur hällen hufvudsakligen genom mekaniska vittringsfaktorer, 

 d. v. s. genom vattnets utvidgning vid frysning samt genom temperatur- 

 förändringar. Så till vida kan man möjligen antaga, att äfven kemiska 

 vittringsfaktorer spelat en roll, att härigenom vissa mera lättlösta partier 



