150 HENRIK HESSELMAN. 



steppen, t. ex. af en slags mullvad {Spalax typhlus), af springråttor 

 [Alactaga jaculus), murmeldjur [Arctojnys bobac), som af stora dagg- 

 maskar [Allolobophora viariiipoliensis). Den svarta jorden har muU- 

 karaktär. 



Den stora skillnaden mellan jordslagen är en geologisk, den svarta 

 jorden hvilar på en kalkrik lössbildning, vittringsj orden på Gotlands 

 hällmarker på kalkberg. 



Likheten i jordens beskafifenhet gör, att på Gotlands hällmarker 

 förekomma en del steppväxter, såsom Melica ciliata, Cynanchwn vince- 

 toxicum, Artemisia campestris, Art. rupestris, Adonis vcrnalis, Cirsium 

 acaule. En svensk botanist, H. Witte, ^ har kallat alfvar vegetationen 

 en klippsteppvegetation. I denna benämning ligger otvifvelaktigt mycket 

 berättigadt. Äfven den äkta steppen är, såsom moderna ryska forskare 

 visat, betingad af jordmånen och endast mera indirekt af klimatet.^ 



Den mullrika, kalkhaltiga, af maskar väl genomarbetade jorden har 

 stor vattenkapacitet. Den upptar därför mycket vatten vid snösmält- 

 ningen om våren och kan då nära en rik vårflora. På grund af sin 

 ringa mäktighet torkar den emellertid snart ut längre fram på somma- 

 ren, hvarefter en stor del af vårväxterna försvinna för att återkomma 

 nästa vår. Alldeles liknande företeelser utmärka steppen. 



Äfven i ett annat afseende kunna vi finna en analogi mellan alf- 

 varet och stepperna. Inom stepperna finnas områden med en ytter- 

 ligt mager och torftig vegetation. Stora fläckar äro alldeles nakna. 

 Det är flackare sänkor i marken, dit regnvattnet rinner ned, medförande 

 en hel del salter, såsom soda, gips, klornatrium, hvilka sedan vid vatt- 

 nets afdunstning utkristallera. Motsvarigheten finna vi pä hällmarkerna 

 där den odränerade vittringsjorden uppträder som mest utpräglad. På 

 steppen är det markens salthalt, som betingar vegetationens armod, på 

 hällmarkernas odränerade partier oregelbunden vattentillgång samt me- 

 kaniska förändringar hos jorden vid frysning. 



I den förut meddelade tabellen (sid. 147) finnas analyser äfven af 

 tvenne humushaltiga jordprof, som visa en svag uppfrysning. Humus- 

 halten är ingalunda obetydlig (jmfr tabell sid. 147). Detta visar, att 

 uppfrysning ej hämmas af en humusinblandning, utan äfven uppträder 

 hos sådana jordarter. Orsaken till vittringsjordens dränering eller ej 

 ligger ej uteslutande hos jordens beskaffenhet. Den under sommaren 

 gjorda undersökningen har visat, att dräneringen beror på hällens topo- 

 grafi och på förekomsten af springor och sprickor. Äfven mäktigheten 

 hos vittringsj ordslagret spelar en roll, ett djupt lager blir ej så lätt öfver- 



* De svenska alfvarväxternas ekologi. Akad. Afhandl. Uppsala 1906. 

 '-' Tanfiliew. Citeradt arbete. 



