VEGETATIONEN OCH SKOGSVAXTEN PÅ GOTLANDS HÄLLMARKER. I S I 



mättadt med vatten som ett tunnare. Så till vida har markens fysika- 

 liska beskaffenhet en mycket viktig roll, att den är orsaken till de stora 

 förändringar, som den odränerade jorden företer vid frysning, och att 

 den kan upptaga betydande vattenkvantiteter. Fuktig sand och fuktigt 

 grus fr}'sa på ett helt annat sätt än jorden på alfvaret å södra Gotland. 

 Förut (kap. 5, sid. 144 detta kapitels början) har det framhållits, 

 hurusom de fysiska vittringsfaktorerna betingat vittringsjordens upp- 

 komst. Detta gäller närmast hällens söndersprängande i ytan. För ut- 

 bildningen af det rinaste materialet (mo, lättler och ler) ha däremot 

 säkerligen de kemiska faktorerna (kolsyra, humussyra) haft sin stora be- 

 tydelse. Härtill inskränker sig säkerligen humusämnenas verksamhet. I 

 en jordart, uteslutande bildad af linmaterial, har jag emellertid aldrig 

 observerat någon trädvegetation. Detta visar också, att humusämnena 

 på den nakna hällen för skogens utveckling spela en underordnad roll, 

 och att vi på dessa marker under nuvarande klimatiska förhållanden ej 

 kunna hoppas på någon vidare utveckling (jmfr sid. 113 — 114). 



Kap. 6. Kort återblick öfver vegetationens natur= 

 historia å hällmarkerna. 



Som de föregående kapitlen visat, råder en ganska stor omväxling 

 i vegetationen på Gotlands hällmarker. Vi ha en hel serie växtsam- 

 hällen från de sterila, tröstlösa, hufvudsakligen som fårbeten användbara 

 alfvarområdenas på södra Gotland ända upp till de tämligen vackra tall 

 skogar, som finnas på den djupare vittrade hällen. De stora olikheterna 

 bero närmast på hällens beskaftenhet. Såsom förut framhållits, finnes i 

 detta fallet en stor växling äfven inom geografiskt ganska små områden. 

 Härutinnan visar sig en mycket viktig olikhet gent emot Öland, med 

 hvilken ö Gotland har sä många naturhistoriska beröringspunkter. Pä 

 Öland utgöres den öfre, hällbildande silurkalkstenen af en svårvittrad 

 ortoceratitkalksten, som så godt som utan afbrott bildar underlaget för 

 alfvaret. På Gotland växla kalkstenar af högst olika beskaftenhet oupp- 

 hörligt med hvarandra. På Öland har därför det nakna trädlösa alfvaret 

 en mycket stor utbredning, på Gotland råder däremot en stor växhng i 

 växtformationerna på hällmark. 



Xärmast ortoceratitkalkstenen stå med hänsyn till sitt förhållande 

 till vegetationen stromatoporkalken och de ofta ganska mäktiga megalo- 

 musbankarna. Men de bilda endast här och där några sammanhängande 

 fält, några större i geografiskt hänseende betydande områden saknas. 

 Mest framträdande i land.skapets topografi äro de på norra Gotland i 



