152 



HKNKIK HESSELMAN. 



Hangvar socken, i synnerhet utmed landsvägen mellan Ire och Hangvar 

 kyrka. Men dessa eller andra svårvittrade kalkstenar uppträda litet 

 hvarstädes, såsom i det stora hällområdet öster om Hejnums kyrka, å 

 Hejdeby hällar, omkring Suderbys i Västerhejde socken, Norrgårda i 

 Tofta socken, på norra delen af Lindeklint, invid Asa i Stånga socken. 

 Det finnes knappast någon hällmark af större utsträckning, där de icke 

 finnas åtminstone till något omfång. 



Om man undantar södra Gotland med dess alfvarområden, är det 

 icke möjligt att hänföra de olika, i kap. 3 omnämnda hällmarksområdena 

 till några bestämda vegetationstyper. Inom alla tre områdena ha vi 

 växlingar från de nakna hällarna med sin ytterligt sparsamma trädvege- 

 tation eller de odränerade områdena, där all trädvegetation så godt som 

 saknas, till bättre vittrade partier, där skogen når en ekonomiskt sedt af- 

 sevärd produktion. 



Af de trenne hällmarksområdena är det mellersta det mest enhetliga 

 i afseende på vegetationen. Den större delen är här täckt med skog af 

 tämligen god beskaffenhet, i synnerhet i trakten mellan Klintehamn och 

 järnvägen Visby — Hafdhem. Endast på mycket små områden är hällen 

 naken, i h vilket fall den har en ytterst sparsam trädvegetation, som ej 

 förtjänar namnet skog. Öster om järnvägen är skogen glesare och lägre, 

 till största delen är dock hällmarken skogbevuxen. I Östergarnstrakten 

 finnes det dock tämligen vidsträckta kala hällar, som sakna trädvege- 

 tation (kulturalfvarområden, se kap. 8). Här och där påträffas trädlösa 

 områden med odränerad vittringsjord (se fig. 20 från Älskogs socken.) 

 Det norra inre hällmarksområdet är af en mycket mer omväxlande 

 natur. Mycket framträdande äro här de till större delen nakna Hejdeby 

 hällar, liksom hällarna i Hejnums socken, öster om kyrkan. Skogen är 

 öfver hufvud taget sämre än å det mellersta hällmarksområdet, bättre 

 partier finnas dock såsom väster om Lärbro kyrka. På norra delen ha 

 vi de förut omtalade träskhedarna i Rute och Bunge socknar. 



Det nordvästra hällmarksområdet är med hänsyn till vegetationen 

 sämst i Tofta, men blir norr om Visby ganska väl skogbärande. Sin 

 mäktigaste utbredning nä hällarna i Hangvar och Halls socknar. Här 

 träffa vi de bäst skogbärande partierna närmast kusten, där skogen del- 

 vis är riktigt vacker; de mera kala och sterila områdena finnas hufvud- 

 sakligen närmast Hangvar kyrka. Den mera vittrade hällen bär i regel 

 låga, men täta skogsbestånd. Fleringe socken består till mycket stor 

 utsträckning af hällmarker. Den torrare, i ytan söndervittrade hällen är 

 bevuxen med yngre skog; träskhedarna och de trädlösa blekevätarna ha 

 stor utbredning. Fårön liknar rätt mycket Fleringe. Skogen är här 

 ofta högre, men mycket vindpinad. Kusterna omgifvas liksom i Fle- 



