102 ITENRIK HKSSEI.MAN. 



vittringsjorden. Härigenom skyddas en stor del af muUen mot allt hvad 

 mullflykt är och heter; den hålles också bättre fuktig. Slutligen blir 

 den icke förtärd därigenom, att en mycket riklig vegetation utvecklas 

 efter skogsafverkningen. 



Föryngringstid. Af stort intresse hade naturligtvis varit att exakt 

 bestämma föryngringstidens längd vid större kalhuggningar. Detta har 

 emellertid varit ganska svårt. Hällmarkerna ägas oftast af mindre bön- 

 der, de huggas då och dä vid behof och några slags anteckningar an- 

 gående afverkningarna föras ej. Några mera säkra observationer må 

 emellertid anföras. 



På södra delen af Fårön, Ryssnäs norr om Fårösund, kalhöggs, ett 

 större hällområde med grunda strandvallar åren 1865, 1866 och 1867. 

 Skogsskiftet, som ligger nära hafvet har enligt uppgift aflandstingsman- 

 nen P. M. Broström en längd af 2,500 m. och en bredd af 700 m. 

 Vid afverkningen, som gjordes för skogslikvid vid skifte, togs allt som 

 kunde få någon som helst användning. I nuvarande stund finnes på 

 hygget ett ganska rikt, men luckigt och ojämnt bestånd, i hvilket de 

 yngsta träden äro 20 år. Somliga träd äro redan så grofva, att de 

 kunna lämna en sliper. Här har sålunda skogen kommit relativt snart 

 efter afverkning. Detsamma har jag funnit vid undersökning af ett 

 skogsbestånd nära Hau i Fleringe, som för en 40 år tillbaka afverkats 

 till kalkugnsved. I allmänhet får man dock, som förut nämnts, räkna 

 med en lång föryngringstid. 



Kalhyggen å strandvallar. Som förut nämnts (kap. 4 sid. 125) 

 visar skogen å strandvallarna en viss likhet med den å hällmarkerna. 

 Vid afverkning förhålla de sig på samma sätt. Vegetationen undergår 

 endast mindre betydanda förändringar, och skogen vandrar åter in på 

 kalhyggena. På norra Gotland, såsom utmed västra sidan af Kappels- 

 hamnsviken, i Fleringe socken mellan Ar och Hau, finnas talrika vid- 

 sträckta strandvallar, som blifvit mer eller mindre kalhuggna. I nuva- 

 rande stund befinner sig skogen öfverallt på äterinvandring. En analys 

 af växttäcket visar, att det föga skiljer sig från det, som finns i de mera 

 orörda skogarna. 



Det finnes emellertid strandvallar, som äro skoglösa eller så godt 

 som skoglösa. Det är starkt uttvättade strandvallar, där all finjorden 

 sköljts bort af vågorna. Vattnet rinner igenom gruset, som genom ett 

 såll. Dylika, af naturen nakna strandvallar finnas på flera ställen om- 

 kring Fårön. Mycket stor utsträckning äga de t. ex. norr om Lutter- 

 horn (jmfr. fig. 27). Här finns det endast en ytterst mager och ynklig 



