VEGETATION F.X OCH SKOOSVÄXTEN PÅ GOTLANDS HÄI.LMAKKKR. 167 



att båda Karlsöarna fordom skulle ha varit skogbevuxna'. Öarna ha 

 användts till färbete, fåren gingo ute såväl vinter som sommar. Hela 

 trädvegetationen var då inskränkt till några ynkliga vindpinade löfträd, 

 som voro inskränkta till några för betning oåtkomliga springor och af- 

 satser. På sådana platser hafva ek [Ouerais robur), alm {Ulimis tnontana), 

 ask \Fraxinus excclsior), rönn [Sorbus auaiparia), de trenne på Gotland 

 förekommande oxelarterna [Sorbus Arm, /enmca och sueczca) jämte några. 

 buskar funnit en fristad.' I början på i88o-talet inköptes Stora Karlson 

 af ett jaktbolag, som tog bort fåren på ön. Följden häraf har redan 

 visat sig, på platån af Stora Karlson uppträda här och där tallar, ^ en 

 trädart som förut enligt uppgift saknats i Karlsöarnas flora. Öfversta 

 delen af platån utgöres af refkalk, sålunda en för skogsväxt gynnsam 

 kalkstensart. 



De långliga tider, under hvilka dessa marker varit kal- 

 lagda, ha sålunda icke gjort dem oemottagliga för skogsväxt. 

 Vid betets upphörande eller inskränkande infinner sig skogen 

 på nytt, ehuru det naturligtvis kan dröja länge, innan skogen 

 når samma produktionsförmåga, som den ursprungligen haft.^ 



Kulturalfvarområden. Det finns sålunda två slags alfvar, ur- 

 sprungligt alfvar och kulturalfvar. Ursprungligt alfvar af större och mera 

 sammanhängande utbredning finns hufvudsakligen på södra Gotland, 

 men vissa partier äro här kulturalfvarområden, som äro trädlösa ej en- 

 bart på grund af markens beskaffenhet, utan äfven till följd af fårbetet. 

 På den öfriga delen af ön finnas här och där, såsom förut skildrats, träd- 

 lösa växtformationer af större eller mindre utsträckning. Dessa före- 

 komma, dels på den odränerade vittringsjorden (se fig. 20), dels på de 

 nakna eller endast med ett ytterligt tunt vittringslager betäckta hällarna 

 (se fig. 2). Om man nu vill kalla dessa trädlösa områden för alfvar 

 eller ej, beror helt och hållet på, hur pass stor utsträckning man for- 



' Jmfr. P. .V. Säve. Skogens sagor, sid. 267. Tidskrift för skogshushållning, Bd 4, 

 Stockholm 1876. 



" Tnifr. R. Sernander. Studier öfver den gotländska \egetationens utvecklingshistoria, 

 sid. 84. Akad. Af handling, L psala 1894. 



^ Enligt muntliga uppgifter af statsgeologen doktor H. Munthc och Herr Wöhler 

 pä Varfsholm vid Klintehamn. 



^ P. A. Säve (Skogens sagor, sid. 273) anför att enligt en gammal uppgift det skulle 

 ha funnits god timmerskog inom ett område i Näs socken, som nu är alldeles kalt. Skogen 

 skulle här ha förstörts genom sköfling och hållits tillbaka genom farbete. Detta område 

 har jäg ej besökt och hur pass mycken trovärdighet man kan tilldela denna uppgift känner 

 jag sålunda ej. På andra nu kala områden ä södra Gotland, som jag besökt, kunna de 

 bättre platserna endast ha hyst en skog af underordnadt värde, de små moränfläckarna göra 

 möjligen ett undantag. 



