172 



HENRIK HESSELMAN. 



bildningen i molnen eller t. o. m. förorsaka dessas upplösande. Denna 

 tanke utgår från en ofta gjord observation, nämligen hällarnas starka 

 uppvärmning. Däremot finnas inga iakttagelser, som direkt bestyrka 

 hällarnas förmenta inverkan på regnbildningen i molnen, ej heller någon 

 på nederbördsfördelningen på ön fotad utredning, om man verkligen har 

 något skäl att förmoda en dylik inverkan. 



Det är otvifvelaktigt, att hällarna kunna uppvärmas mycket starkt 

 vid solsken. K. Johansson^ anför sålunda en belysande observation 

 från Galgberget norr om Visby. Temperaturen inuti mosstufvorna på 

 klippan var vid solsken men vid blåst +33° C., medan samtidigt luft- 

 temperaturen i Visby i skugga vid 5,7 m:s höjd 

 öfver marken var +24° C. 1 allmänhet är vid 

 solsken temperaturen i det allra öfversta mark- 

 skiktet eller närmast marken något högre än den 

 lufttemperatur i skugga, som vid de meteorologiska 

 stationerna bestämmes på en eller några meters 

 höjd öfver marken. På gräsbevuxen mark har jag 

 funnit skillnaden (genom jämförelse med en termo- 

 meter i,N m. öfver marken) uppgå till i ä 2 grader, 

 pä för vinden mera skyddade platser ända till 2 ä 

 4 grader. ^ Den enstaka observation, som hittills 

 föreligger i tryck, antyder sålunda, att hällarna vid 

 || bestrålning kunna uppvärmas väsentligt starkare 

 än mera gräsbevuxen mark. Särdeles intressant i 

 detta hänseende är en observation från Ölands 

 alfvar. ^ Den är hämtad från en skildring, som 

 åskådliggör det allmänna intryck, som alfvaret gör 

 en klar, varm solskensdag i juli. »Luften öfver 

 den upphettade marken går i vågor, enstaka sjöar 

 tyckas hägra i fjärran och horisonten döljes i ett töcken, hvarur endast 

 några hvita kyrktorn uppsticka, af luftspeglingen fantastiskt förlängda.» 

 Från denna konstaterade starka uppvärmning af hällarna är det 

 emellertid ett mycket långt steg till att tillskrifva den någon inverkan på 

 molnens regnbildning. Vi skola först något diskutera saken från me- 

 teorologisk-fysikalisk synpunkt. Regnbildningen beror som bekant därpå, 



j Hufvuddragen af Gotlands växUopograh och växtgeografi. K. Vet. Ak. Handl. Kd. 29. 

 N:o I, sid. 61. Stockholm 1897. 



- Jmfr H. Hesselma n. Zur Kenntnis des Pflanzenlebens schwedischer Laubwiesen. 

 Beih. zum Bot. Centralblatt 1904, sid. 357. 



■' E. Hemmendorff. Om Ölands vegetation. Akad. Afhandl. sid. 15, Lpsala 1897. 



* Skogarnas inverkan på Sveriges klimat. IV. Nederbörden. Bih. till domänstyrel- 

 sens underdåniga berättelse 1895. Stockholm 1896. 



Fig. 29. Nederbördens 

 fördelning på Gotland un- 

 der juli månad efter H. 

 E. Ha m ber g.* 



