VEGETATIONEN' OCH SKOGSVÄXTEN PÅ GOTLANDS HÄLLMARKER. 1 85 



20-årig tallskog på bergets nordvästra sida, fullt exponerad för den 

 starka nordvästen (jmfr fig. 36). 



Den betydelse, som kustskogarna kunna ha såsom vindskydd för 

 det inre landet, får man emellertid icke öfverskatta. Läbältet bakom 

 skogen torde i de flesta fall ej vara synnerligen vidsträckt. Några di- 

 rekta undersökningar från vårt land föreligga ej, men några belysande 

 observationer från andra håll må dock anföras. På Rumäniens blåsiga 

 slätter har man mätt vindstyrkan i lä bakom 10 m. höga skogar af aka- 

 cia [Robinia pscudo-acaciä). På ett afstånd af 200 m. hade vindstyrkan 

 reducerats från 12 till 3 km. i timmen, vid 500 meters afstånd var hastig- 

 heten densamma som lovart om skogen. ^ 



Öfverblicka vi de resultat, som undersökningen angående skogens 

 klimatiska betydelse gifvit vid handen, finna vi, att det .skulle bUfva så 

 godt som omöjligt att på naturhistoriskt giltiga grunder och med bibe- 

 hållande af rättvisa gentemot den enskilde markägaren på ett praktiskt 

 sätt utstaka skyddsskogsområden. Den enda objektivt giltiga fordran, 

 man kan uppställa, är att hvarje skog skall behandlas så, som fordras 

 med hänsyn till expositionen och markens beskaffenhet. Men härvidlag 

 råder den största växling. Det finns skogar på hällmark, på hvars för- 

 yngring äfven i de mest exponerade lägen man icke kan göra någon 

 gravare anmärkning. Det finns vindpinade skogar på bättre mark, hvil- 

 kas borthuggande för en längre tid skulle betyda, att bördiga trakter 

 utan något som helst skydd utsattes för häftiga hafsvindar. Såväl hän- 

 synen till den enskildes rätt som fordran på att man bör till- 

 godose allmänna och gemensamma intressen gör, att det enda 

 möjliga är att behandla Gotland som ett helt. 



Kap. 10. Sammanfattande öfversikt öfver hällmarks- 

 undersökningarna med hänsyn till lagförslaget. 



Resultaten af den i det föregående meddelade undersökningen kan 

 i korthet sammanfattas på följande sätt: 



i) De hällmarker, som sakna vittringsjord eller ha ett myc- 

 ket tunt lager med sådan jord, kunna endast hysa träd i springor 

 och sänkor i kalkhällen. Äfven om de alldeles öfverlämnas 

 åt sig själfva, kunna några slutna bestånd ej komma till ut- 

 veckling, såvida ej hällen är särskildt sprickfylld. 



2) De hällmarker, som förmå producera skog af någon eko- 



' Jmfr Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1907. Sid. 298. Fackuppsatser. 



