VEGETATIONEN OCH SKOGSVÄXTEN PÅ GOTLANDS HÄLLMARKER. 1 87 



skogsgränser efter allmänna geografiska synpunkter, på Gotland skulle 

 man behöfva följa gränserna för markens växlande beskaffenhet. I 

 praktiken är något sådant rent af orimligt att genomföra. 



Af skogsbiologiska och klimatologiska orsaker har man 

 ingalunda tillräcklig anledning att afskilja hällmarkerna såsom 

 särskilda skyddsområden. Af ekonomiska och praktiska or- 

 saker måste man dessutom bestämdt förkasta förslaget angå- 

 ende särskild skyddslagstiftning för hällmarkerna. 



Härmed är emellertid icke sagdt, att skogarna å dessa hällmarker 

 icke behöfva ett bättre skydd än det, de få af den nuvarande lagstift- 

 ningen. Denna fråga kan emellertid endast lösas i samband med en ny 

 skogslag för Gotland i sin helhet. De skäl, som i viss mån kunna åbe- 

 ropas för att skydda skogen å hällmarkerna, nämligen den långsamma 

 försvårade föryngringen, den gäller Gotland i sin helhet. Vi skola därför 

 först taga Gotlands öfriga skogar något i betraktande. 



Kap. II. Om Gotlands öfriga barrskogar. 



Gotland skiljer sig i naturhistoriskt hänseende ganska skarpt från 

 det öfriga Sverige. Närmast bero olikheterna på berggrundens beskaf- 

 fenhet. På Sveriges fastland finnas hufvudsakligen urberg, på Gotland 

 öfversiluriska sedimentära bergarter. De jämna, nästan plana terräng- 

 formerna, som endast här och där afbrytas af kvarstående erosionsrester, 

 bidraga jämte kalkens dominerande inflytande på vegetationen i främsta 

 rummet till egendomligheterna i öns natur. Härtill kommer det skarpt 

 utpräglade klimatet med kalla och torra vårar och försomrar, men jäm- 

 förelsevis nederbördsrika och ovanligt milda höstar. EgendomHgheterna 

 i öns natur äro så betydande, att de i väsentlig mån inverka på allt 

 hvad skogsbruk och skogsskötsel är och heter. En ordnad skogsdrift 

 på ön måste därför i många afseenden räkna med andra faktorer än 

 skogshushållningen på fastlandet. Detta framgår redan af skogstypernas 

 allmänna beskaffenhet. 



Först och främst bland dessa märkas de ört- och gräsrika tall- 

 skogarna.^ I stället för att allehanda ris, såsom ljung, lingon och blå- 

 bär, bilda marktäcket, finnes här, alldeles såsom i vissa tallskogar på 

 hällmark, en rik ört- och gräsvegetation jämte snår af allehanda 

 buskar. Tallarna äro ofta låga och mycket grofgreniga. Denna tall- 

 skogstyp förekommer framför allt på moränmärgel och betingas först 



'Jmfr en skildring hos R. Serna nder. Studier öfver den gotländska vegetationens 

 utvecklingshistoria. Akad. afhandl. Sid. 80. Uppsala 1894. 



