1 88 * HENRIK HESSELMAN. 



och främst af markens höga kalkhalt. Den rika ört- och gräs- 

 vegetationen förorsakar stora svårigheter vid föryngringen, som på 

 naturhg väg försiggår mycket långsamt, såvida ej skogen hugges på ett 

 ändamålsenHgt sätt. Sådder på dyUk, gräsbunden mark kämpa med 

 allehanda vanskligheter, då de unga småplantorna skarpt lida af konkur- 

 rensen med örterna och gräsen. Plantering är, sedan skogen illa be- 

 handlats, den enda användbara föryngringsmetoden. Den ställer sig all- 

 tid dyrbar och detta i synnerhet pä Gotland, där klimatet förorsakar åt- 

 skilliga svårigheter. En närmare redogörelse härför lämnas längre fram. 



På de utbredda aflagringar af marin sand, som finnas inom rätt stora 

 områden på Gotland, förekommer ett annat slags tallskogar, som med 

 hänsyn till sin sammansättning mera likna dem på fastlandet än de nyss- 

 nämnda örtrika tallskogarna. I markbetäckningen ingå i hufvudsak samma 

 ris och mossor, som karaktärisera tallskogarna på fastlandet. I botten- 

 skiktet spelar Hylocomium parietinum hufvudroUen, spridda — strödda 

 fläckar med lafvar förekomma likaledes, hufvudsakligen Cladina rangi- 

 ferina och silvatica. Risen äro de inom våra tallskogar vanliga, nämligen 

 ljung, lingon, stundom blåbär, hvarjämte mjölon ofta är representerad. 

 Af örter och gräs finnas ofta ganska många arter, framför allt örn- 

 bräken [P ter is aquilinä) och ängskovall [Melampynim praiensé). 



Som ■ dessa tallskogar nu behandlas, erbjuda de ofta den mest sorg- 

 liga anblick. Utan någon plan eller något system utglesnas skogarna. 

 Afverkningen bedrifves utan tanke på föryngringen. Man lämnar kvar 

 de mindre dimensionerna, som enligt den nu gällande skogslagen icke 

 få försågas för export, och härmed tyckes man tillfredsställa sitt samvete 

 gentemot lagen. Följden häraf visar sig däruti, att ljungen tilltager 

 högst mäktigt i frekvens. Under de glesställda tallarna utbildas ett tätt 

 och mäktigt ljungtäcke, som i långliga tider hindrar all föryngring. 



Granen är, jämförd med tallen, något bättre gynnad i afseende pä 

 föryngringen. Granen förekommer på Gotland hufvudsakligen på mel- 

 lersta delen af ön och bildar där på östra sidan tillsammans med tallen 

 ganska vackra barrblandsskogar. Rena granskogar förekomma också. 

 Dessa lida dock ofta af för stor fuktighet. Marken saknar tillräckligt 

 aflopp, och stora partier stå under vår och höst fyllda med vatten. Här 

 utvecklar sig ofta en rätt karaktäristisk fuktighets- och kalkälskande 

 vegetation, som finner sin motsvarighet endast på somhga ställen på 

 fastlandet. Granen företer å dylika marker en mycket långsam tillväxt. 

 Kronorna äro ofta bleka, glesa, och hela trädet har ett sjukligt, tynande 

 utseende. Den lär i hög grad lida af innanröta. Granen är för öfrigt 

 sällan vacker på Gotland. 



Emellertid vinner granen i nuvarande tid terräng på tallens bekost- 



