VEGETATIONEN OCH SKOGSVÄXTEN PÅ GOTLANDS HÄLLMARKER 191 



nu ej uppgifvas. Då emellertid med all säkerhet den skogbevuxna häll- 

 marken till den allra största delen ingår i siffran 138,100 hektar, torde 

 den kala hällmarksarealen anslås till omkring 12,900 hektar och den 

 skogbevuxna till 39,600 hektar. Af Gotlands skogsmark utgöres sålunda 

 omkring 28,7 % af hällmarker, hvilka icke på något praktiskt sätt kunna 

 begränsas från annan mark och där all kultur är ekonomiskt omöjlig. 

 A den öfriga skogsmarken, 71,5 %, är säkerligen den öfvervägande delen 

 af den beskaffenheten, att kulturer här äro förenade med högst bety- 

 dande kostnader. 



Den långsamma föryngringen och de dyrbara kulturkostnaderna ha 

 också gjort, att den nuvarande skogslagen endast i ringa grad förmått 

 uppdrifva en ordnad skogsskötsel. Gotland fick som bekant sin första 

 egentliga skogslag den 10 september 1869. Denna lag föreskref, att den 

 till skogsbörd ägnade marken därtill skulle bibehållas, såvida den ej 

 användes till odling, bebyggelse eller annat därmed jämförligt ändamål. 

 Skogsmarken får ej sköflas eller förödas så, att skogens naturliga åter- 

 växt omöjliggöres eller äfventyras, vid äfventyr att all hemmanets skog 

 af Konungens befallningshafvande ställes under förbud för annan afverk- 

 ning än till husbehof, till dess det visas, att ändamålsenliga åtgärder 

 vidtagits till skogens återväxt å den afbrukade marken. Lagen var 

 sålunda byggd på grundsatsen, att skogsägare vid eller efter afverkning 

 är skyldig att sörja för återväxt. Då denna lag visade sig mindre till- 

 fredsställande, kompletterades densamma bl. a. genom en dimensions- 

 bestämmelse, som förbjöd utskeppning af barrträd, som ej hålla 21 

 cm. i genomskärning vid storändan. Denna lag är daterad den 30 

 mars 1894. 



Men såväl lagen af år 1894 som den af år 1869 ha visat sig van- 

 mäktiga att åstadkomma en mera ordnad skogsvård. Skogsförbud ha så- 

 lunda utfärdats intill år 1897 i 76 fall, men i ej mer än 4 fall har det 

 funnits anledning att upphäfva förbudet på grund af verkställda skogs- 

 kulturer. En lag, som verkat på det sättet, måste anses lida af högst 

 betänkliga brister. Att skogsodling så sällan förekommit, torde väl 

 också i mycket väsentlig grad få tillskrifvas de stora svårigheter, som i 

 det fallet finnas. Dimensionslagen har knappast förbättrat tillståndet. 

 Fråga torde t. o. m. vara, om den ej rent af försämrat detsamma. 

 Afverkningarna på Gotland ske numera merendels »efter dimension». 

 Man afverkar allt som är gröfre än den i lag bestämda dimensionen, 

 som mätes vid »stubbhöjd». Det som då blir kvar är i regel intet 

 annat än undertryckta eller missbildade träd med dåligt utvecklade 

 kronor, träd, som hellre borde tagas bort än stå kvar. Ett hygge, 

 som afverkats enligt den rådande dimensionslagen företer därför ofta 



