194 



HENRIK HESSELMAN. 



den nu gällande allmänna svenska skogslagen anses vara otillräcklig på 

 ön. Denna lag är ju baserad därpå, att afverkaren och markägaren äro 

 skyldiga att ombesörja återväxt på den afverkade marken. Men en så- 

 dan lag kan svårligen tillämpas på Gotland. Skulle den pä ett effek- 

 tivt sätt efterlefvas, betydde detta i många, kanske i de flesta fall, att 

 markägaren finge vidtaga kulturåtgärder så dyrbara och påkostande, att 

 det öfverstege hans krafter. Ty man kan väl knappast antaga, att en 

 skogsvårdsstyrelse skulle vara i stånd att utöfva en sådan uppsikt att 

 den naturliga återväxten icke äfventyrades vid afverkningarna eller att 

 dessa bedrefves så rationellt, att endast mindre kostsamma kulturer vore 

 behöfliga. Resultatet af 1869 och 1894 års lagar vittna enhgt min upp- 

 fattning till fullo om, hur litet man kan bygga på kulturåtgärder från 

 den enskilde markägarens sida. 



Tar rnan hänsyn till de gotländska skogarnas beskaffenhet, måste 

 man beteckna yxan som det första kulturredskapet. Skogens natur- 

 liga föryngring och möjligheten att vidtaga ekonomiskt bärande 

 skogskulturer bero först och främst däraf, hur afverkningen bedrif- 

 vits. Sommarens undersökningar riktades förnämligast på hällmarkerna, 

 hvarigenom endast en mindre tid kunde offras på studiet af öfriga 

 skogar. Emellertid sågos på många ställen, där afverkningen bedrifvits 

 på ett mera planmässigt sätt, synnerligen vackra naturliga föryngringar. 

 Den ordnade blädningen med upptagande af smärre föryngringsluckor 

 hade på många ställen framkallat utomordentliga resultat, stundom var 

 återväxten rent af idealisk. Härvid gjordes ofta en iakttagelse, som i 

 detta hänseende förtjänar att omnämnas. Tallen föryngrar sig på Got- 

 land i vida mindre luckor, än hvad fallet i allmänhet är på fastlandet. 

 Trädets Ijusbehof tyckes åtminstone på många platser vara vida mindre 

 än på Sveriges urbergsmoräner. Tallföryngringarna påminte ofta om 

 dem, som nyligen skildrats från Skogsvårdsföreningens senaste exkursion. 

 Vid dehagarnas besök på Limön utanför Gäfle förvånades de nämhgen 

 öfver den starka föryngringen af tall i smärre luckor. ' Orsaken är möj- 

 ligen densamma å båda platserna, kalkhaltig mark och hög relativ luft- 

 fuktighet. Trots den ringa nederbörden är nämligen luftfuktigheten 

 ganska hög på Gotland, i synnerhet utmed kusterna. 



* Gunnar Schotte. Skogsvärdsföreningens exkursion 1907. Skogsvårdsföreningen» 

 Tidskrift 1907. Sid. 497—499. Stockholm 1907. 



- Jmfr C. A. M. Lindman. Kärlväxtfloran på Visby ruiner. Öfvers. K. Vet. Ak. 

 Handl. 1895. N:r 8, som söker förklara den rika floran på Visby ruiner därigenom, att. 

 den relativa luftfuktigheten är hög, ehuru nederbörden är ringa. 



