BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM NORRA JÄMTLANDS FJÄLLSKOGAR. 22 1 



yfvighet än å den motsatta. Ofvan denna krans höjer sig en på skott 

 och grenar mycket fattig, ofta nog 3 — 4 meter hög, smäcker hufvud- 

 stam. På grund af vindens mekaniska inverkan erhålla läsidans skott 

 en mer horisontal riktning under det vindsidans blifva mer uppåt rik- 

 tade. Vindsidans skott äro dessutom vida färre än läsidans, hvarför- 

 utom de förra föra en ytterst tynande tillvaro, hvilken så småningom 

 leder till dessas bortdöende. I förhållande till assimilationsorganens ut- 

 bildning och fördelning 

 förlägges äfven tillväx- 

 ten i stammen. Det 

 med mörkare färg å 

 bilden betecknade par- 

 tiet af stammen ut- 

 visar vindsidans ved- 

 massa från märgen. 

 Här — om någonsin 

 — besannas den sat- 

 sen, att assimilaterna 

 komma till användning 

 i närheten af assimila- 

 tionsstället. 



Grenkransen vid 

 buskens fot vinner sin 

 yppiga utveckling un- 

 der skydd af de snö- 

 massor, som vintertiden 

 omgifva och täcka den- 

 samma. Hufvudskottet 

 däremot har en vida 

 mer bekymmersam till- 

 varo. Klart är ju, att 

 detta är utsatt för kli- 

 matets och vindarnas hela hårdhet, men det oaktadt mäktar det åt- 

 minstone till en tid bibehålla sitt svaga, tynande lif. Orsaken härtill 

 torde näppeligen vara att söka i annat än, att vintertiden hela skottet 

 öfverdrages af en tjock isbark, hvilken ger det nödiga skyddet. Inträffar 

 så ett år, då vintern inträder med kalla, torra vindar; då äro skottets 

 dagar räknade. Då hjälper hvarken inre motståndskraft eller yttre ut- 

 bildning. Allt är tillspillo gifvet. 



Såsom öfvergängsform mellan nyss beskrifna typ och den i fjäll- 

 trakternas skogsregion normalt utbildade granen vilja vi framhålla en 



Skogsvårds föreningens Tidskri/t rgoS. Fackuppsatser. p. 



Fig. 9. Grantyp från Fiskåfjället i västlig exposition. 



