BIDRAG TILL KÄNNEMOiMEN OM NORRA JÄMTLANDS FJÄLLSKOGAR. 223 



med grenar. Äfven här spelar snön en rätt betydande roll. Under 

 vintern samlas snö i trädets krona. Från dennas öfre delar rasar snön 

 ner, bildande en i synnerhet om våren skarpt framträdande snökupol, 

 som omfattar kronans nedre del. Gifvet är ju, att denna hårdt packade, 

 ofta nog isartade snömassa genom sitt tryck skall pressa de nedre gre- 

 narna mot jorden, hvarigenom dessa äfven för vegetativ föryngring 

 komma i ett gynnsamt läge. Visserligen resa sig granarna något sedan 

 snön aflägsnats, men det under hela vintern utöfvade trycket bibringar 

 dem dock en öfver sommaren varaktigt nedåtriktad ställning. I expo- 

 nerade lägen bidrager äfven vinden genom sitt tryck att böja grenarna 

 nedåt, liksom äfven att drifva och packa snön tätare kring kronans 

 nedre del. Fig. 1 1 ger en ungefärlig 

 föreställning om dessa förhållanden. Den 

 streckade linjen betecknar snölagrets yta. 



Som bekant torde vara är det icke 

 allenast i barrskogsregionens högre par- 

 tier granen föryngrar sig vegetativt. I 

 kustlandet är denna företeelse ej säll- 

 -synt. Sålunda är detta granens föryng- 

 ringssätt ej beroende på klimatets hård- 

 het och ej heller har granen, som man 

 ofta får höra nämnas, erhållit denna 

 utväg till fortplantning, där dess för- 

 måga att sätta dugligt frö upphört. Fig. ii. Schematisk tecknining af gran 

 Nej, anledningen härtill ligger i vin- med rotslående gren. 



dens och åtminstone beträffande fjällen 



äfven i snöns inverkan. Grangrenarnas rotslående egenskap är ej bunden 

 vare sig till fjäll- eller kustgranen, utan äges helt visst af hvilken gran 

 som helst blott grenarna nå jorden. Det är endast de yttre fakto- 

 rernas — vindens och snöns — inverkan, som bringar egenskapen till 

 användning. Detta framträder äfven skarpt i de för vindarna mest 

 exponerade lokalerna, hvilka i allmänhet sammanfalla med de högre 

 liggande. Där ser man dessa egendomliga, halfcirkelformiga, ofta mycket 

 täta, grupper af dottergranar, hvilka däremot i skyddade lägen mycket 

 sällan uppträda. 



Beträffande ijällgranens förmåga att utbilda kottar och grobara frön 

 äro äfven dessa egenskaper i hög grad beroende på exposition. Direkta 

 undersökningar öfver kottsättning och procent af grobara frön i olika 

 lägen äro dock icke gjorda, enär villkoret härför — ett rikligt fröår — 

 under senare år ej varit för handen, men andra omständigheter synas 

 dock härför tala ett tämligen oförtydbart språk. 



