2 34 -^ND. HOLMGREN. 



nomisk förlust, då en stor procent af de skadade granarna i stället för 

 tvenne stockar endast lämna en. 



För att påvisa, i hvilken omfattning granarna på ofvan afhandlade 

 sätt skadas af björken, har jag å en del profytor räknat de skadade 

 och oskadade träden. Härpå vill jag lämna ett exempel, som, väl till 

 märkandes, ej är ett undantag utan snarare tvärt om. På en har i ofvan 

 omförmälda bränna voro 96 träd och plantor för handen. Af dessa 

 voro 28 så låga, att de ännu ej nått björkkronorna och sålunda oska- 

 dade, 14 st. ehuruväl de nått öfver björkkronornas nedre gräns likaledes 

 oskadade, samt slutligen 54 st. skadade af björken. Vid bedömande af 

 den af björken åstadkomna skadans omfattning få vi helt naturligt lämna 

 de förstnämnda 28 plantorna å sido och finna vi då, att ej mindre än 

 79 % af samtliga granar, som nätt öfver björkkronans nedre gräns, ska- 

 dats af björken. 



Att beräkna den ekonomiska förlust denna björkens åverkan å gran- 

 skogen åstadkommer, kan helt naturligt icke leda till ett exakt resultat, 

 men torde det oaktadt vara af ett visst värde. Under antagande af att 

 ett normalt utveckladt, afverkningsbart sågtimmersträd å rot är värdt 4 

 kronor, kommer på toppstocken 7^ häraf eller en krona. 



Af de å ofvannämnda profyta befintliga 54 granarna, som skadats 

 af björken, komma med stor sannolikhet minst 40 att aldrig utbilda en 

 toppstock, hvaraf följden sålunda blir en förlust af 40 kronor pr har. 

 Visserligen ökas groflekstillväxten i de toppskadade granarna, men då 

 denna, som förut är visadt, under alla förhållanden kommer att förläg- 

 gas i stammens nedre del, stiger sålunda värdetillväxten ej i samma 

 mån. Häraf torde det framgå, att ett biandbestånd af barrträd och 

 björk väl kan ekonomiskt bära rätt dryga kostnader för dess vård och 

 detta än bättre, då skogsmarken i dylika bestånd i vanliga fall hör till 

 vår bästa. 



Men björken spelar äfven en annan roll för barrskogens utveckling, 

 en roll, som är af vida större betydelse än de förhållanden, som här 

 ofvan skildrats. Björken hindrar granen att invandra på brännan. Då 

 granens inträngande på en bränna helt naturligt måste ske genom frö 

 från den kringväxande, af elden orörda skogen, ställa sig möjligheterna 

 härför ogynsammare, ju större brännan är. Först sedan de träd, som 

 fattat fast fot å platsen, kommit så långt, att de kunna sätta egna frön, 

 börjar granens invandring på allvar. Men just denna egenskap hos de 

 invandrande granarna mäktar björken under en lång följd af år att un- 

 dertrycka. Verkställda iakttagelser hafva visat, att granen i björkens 

 skugga icke sätter kött och frö. Af de 96 träd och buskar, som ä ofvan 

 omnämnda profyta förefunnos, fanns icke ett enda som bar eller burit 



