BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM NORRA JÄMTLANDS FJÄLLSKOGAR. 237 



2. Glest biandbestånd af gammal gran och björk å Fiskåfjällets 

 sydsluttning å cirka 6jo w. "h. ö. h. Läget torrt. 



Markbetäckning : 



Mossor och la f var (enstaka). 



Ris (rikliga): Vaccinium myrtillus, V. uliginosum, Empetrum. 



Örter och gräs (rikliga-ymniga): Geratiium silvaiicum, Solidago, Me- 

 lampyruni silvaticum, Alchemilla alpina, Viola spec, Rtibus saxattlis, 

 Convallaria verticillaia, Riimex acetosa, Epilobium angustifolium, Aconi- 

 tum, Mulgedium, Anthoxanthum, Aira m. fl. 



I detta bestånd hafv-a sålunda mossor och lafvar så godt som för- 

 svunnit under det att ris och örter intaga en afgjordt dominerande ställ- 

 ning. Anmärkas bör att markfloran å fuktigare lägen far en vida yp- 

 pigare utveckling än hvad som framgår af sist andragna exempel. 



För att utröna de orsaker, som betinga denna markflorans säregna 

 utbildning i våra fjällskogar, hafva vi att skärskåda förhållandena å så- 

 dana lokaler, där densamma är kraftigast utbildad. Sådant är bl. annat 

 fallet i björkskogsregionen och utmed ijällbäckar och kallkälldrag. Vi- 

 dare finna vi samma markflora yppigt utvecklad i granbeståndets luckor 

 å humusrik jord med tämligen stor markfuktighet. Häraf kan den slut- 

 satsen dragas, att denna markflora* fordrar ej blott god jord utan äfven 

 en viss grad af markfuktighet och ljus. I granskogarna, särskildt i de 

 mer aflägsna fjälldalarna, hafva såsom å annat ställe omnämnts, skogs- 

 bestånden under långliga tider fritt fått utveckla sig utan att denna ut- 

 veckling hämmats genom skogseldens inverkan och återförts till mer ur- 

 sprungliga stadier, hvarför äfven väldiga humuslager uppstått, gynnande 

 markflorans utveckling. Af denna anledning finna vi äfven ifrågava- 

 rande markflora kraftigast utvecklad inom dessa dalgångar som ock å 

 stora områden annorstädes. Sålunda återfinnes densamma så godt som 

 inom hela Jormdalen liksom inom de högre liggande partien af skogs- 

 områdets östra och södra delar. Denna markfloras kraftiga utveckling 

 och vidsträckta utbredning speciellt i Jormdalen torde möjligen delvis 

 stå i samband med den därstädes helt visst betydligt högre nederbör- 

 den och luftfuktigheten, hvilket antagande vinner stöd i den omständig- 

 het, att markflorans utbildning, som ofvan framhållits, är svagast i för 

 sådana vindar starkt exponerade lägen. Ett typiskt exempel härpå 

 erbjuder den magra, sterila markflora, som utgör undervegetationen i 

 granbeståndet öster om St. Blåsjön, där de våldsamma väst- och nord- 

 västvindarna ohejdade framstorma, hvaraf följden blir förhöjd afdunst- 

 ning från såväl beståndet som från skogsmarken, hvilket i sin ordning 

 medför mindre gynsamma lefnadsbetingelser för ört- och gräsmattan. 



Vidare är, som förut blifvit nämndt, denna markfloras utveckling 



Skogsvårdsföreningens Tidskrift, iqoS. Fackuppsatser. q. 



