242 AND. HOLMGREN. 



Vindarnas betydelse kan ju vara kändt i stora drag för hvarje större 

 område, men då desamma därinom växla i hög grad såväl till riktning 

 som styrka, är det gifvet, att dessa omständigheter i hvarje särskildt 

 fall på ort och ställe behöfva undersökas. Sålunda är det tydligt, att 

 den ursprungliga vindens riktning liksom styrka kan helt och hållet för- 

 ändras på grund af markens ytform. Närstående fig. 16 ger ett exem- 

 pel härpå. 



Såväl de enskilda träden som skogsmarken lämna en ledning för 

 bedömandet af dessa frågor. Bland omständigheter, som böra upp- 

 märksammas, märkas: 



i) Stora flertalet af förefintliga vindfällor ligga i den rådande vind- 

 — s riktningen. 



2) Stående träd luta i vindriktningen. 



3) Den gröfsta barken å stammen som ock de 

 starkaste rötterna förefinnas i allmänhet å vindsidan. 



4) Den svagast utvecklade delen af trädets krona 

 _^ är förlagd till vindsidan, af hvilket den indirekta 



följden blir stammens oregelbundna utveckling i det 

 att tillväxten blir störst åt läsidan. 



5) Kottarna å läsidan blifva betydligt större och 

 kraftigare än å vindsidan. 



~^ 6) Mossor och lafvar förekomma ymnigare å 



, . ■ . , ^ stående träds läsida än å den motsatta, 

 teckning, visande huru o 



den ursprungliga vind- 7) A läsidan af å marken förefintliga upphöj- 



riktningen kan förändras ningar, tufvor, Stenar, Stubbar m. m. är barr- och 

 på grund af ett mötande löfaffall i allmänhet samladt, under det att den 

 hinder; här ett berg. motsatta — vindens stötsida — är fri från dylikt 

 afi"all. 

 Som det framhållits på annat ställe tilltager vinden i styrka med 

 höjden öfver hafvet. Under sådana förhållanden torde det vara af vikt 

 att utsyningsförrättaren under arbetets fortgång när som helst kan be- 

 stämma den höjd, å hvilken utsyningen pågår. För detta ändamål bör 

 en aneroidbarometer vara tillgänglig. A mot vindriktningen sluttande fjäll- 

 sidor bör från första början en viss gräns bestämmas, ofvanför hvilken 

 man icke utsynar några träd. Därpå uppmätes denna gräns med baro- 

 metern. Vid den sedermera handlagda och fortsatta utsyningen erford- 

 ras endast barometerns af läsande för att konstatera, att den på grund 

 af förutnämnda undersökning bestämda gränsen ej öfverskrides. Häri- 

 genom erhålles äfven garanti för att utsyningen ej utsträckts för högt 

 upp mot skogsgränsen. Helt naturligt är det dock att vissa modifika- 

 tioner på grund af skogsbeståndets olika beskaffenhet böra vidtagas. 



