BIDRAG TtLL KÄNNEDOMEN OM NORRA JÄMTLANDS FJÄLLSKOGAR. 245 



sista toppskottet albrutet, ofta nog ersatt af sidoskott. I det fall att 

 endast ett fåtal sidoskott börjat ersätta den skadade toppen, torde man 

 kunna antaga att individet åter repar sig och utväxer till ett normalt 

 träd. Utgöres kronans öfre del hos äldre eller medelålders träd af en 

 mängd uppätsträfvande sidoskott, torde ringa utsikt finnas för att trädet 

 utvecklas till ett värdefullt individ. Dess aflägsnande är då motiveradt, 

 såvida det ej erfordras som skyddsträd. 



Slutligen återstå träd och buskar, hvilkas öfre del helt och hållet 

 äro afbrutna. Dylika individ böra saklöst kunna aflägsnas, dock äfven 

 detta under samma villkor som ofvan är sagdt. Ofta nog inställer sig 

 röta i de genom brottet uppkomna såren, hvarigenom 

 det tekniska värdet minskas vid trädets öfverhållande. 

 Dock torde denna fara i fjällskogen vara vida mindre än 

 annorstädes. Flera gånger har jag observerat träd, hos 

 hvilka toppen blåst af för flera år sedan, utan att ett spår 

 af röta kunnat upptäckas. En hållpunkt för bestämman- 

 det af den ungefärliga tiden för skadans inträdande finner 

 man i åldern å de sidoskott, som ersatt den skadade 

 toppen. Bilden (fig. 17) förtydligar detta förhållande. 



Vid all utsyning inom fjällskogen måste man lämna 

 nödiga stormkappor såsom vid för vinden exponerade sjö- 

 stränder, myrkanter och yttergränser för bestånd. Likaså ^'S- '"• Afbm 

 är det af behofvet påkalladt, att en viss hyggesföljd iakt- 

 tages, hvarvid man bör tillse, att ej allt för stora hygges- 

 trakter uppstå, utan att lämpliga områden öfverhoppas vid 

 utsyningen för att först öfvergås vid kommande utsyningar. Härigenom 

 undvikes, att vindarna få allt för stor makt i beståndet. Den afverkade 

 skogen vänjer sig dessutom så småningom vid de nya förhållandena. 



Liksom annorstädes är blädningsmetoden förkastlig vid utsyning 

 å degenererade skogsbestånd inom ijällområdet. Att i dylika bestånd 

 uttaga endast ett och annat träd är gifvetvis meningslöst, då föryngring 

 härigenom ej kan inträda. Enär i ijällskogen stormskador ej äro att 

 befara i samma utsträckning som inom låglandsskogen, är trakthuggning 

 där bättre motiverad än annorstädes. För undvikande af vindens 

 skadHga inflytande på grobädden torde dock hyggena böra göras smala 

 och långsträckta med långsidan mot vindriktningen. Hyggesbredden bör i 

 allmänhet ej öfverstiga tio gånger den kringväxande skogens höjd, detta 

 gifvetvis endast under den förutsättning, att skogsbeståndet är något så 

 när tätt. Tydligt är, att vid trakthuggning största vikt bör läggas å 

 markberednings- och kulturåtgärder. Vidtagas icke dylika, är natur- 

 ligtvis trakthuggning eller ens hård blädning ej försvarade. 



ten grantopp, er- 

 satt af en utväx- 

 ande sidogren. 



