248 AND. HOLMGREN. 



grobädd för barrträdens frö. Man har invändt mot risbränningen, dels 

 att en hel del näring uppbrännes och förspilles, dels att en del af mar- 

 kens humuslager fördärfvas. Dessa invändningar äro helt visst sanna, 

 men dylika uppoffringar torde ej blott i detta fall utan äfven mången 

 gång eljest få göras för ett godt måls ernående. Med sådana exempel 

 för ögonen som våra å brännor uppkomna, härliga ungskogar, torde det 

 blifva svårt att alldeles utdöma risbränningen. Ett annat exempel. En- 

 ligt uppgift af trovärdig person hade å renbetestjället vid Fiskåvattnet 

 för 1 1 år sedan en mindre stockeld uppgjorts. Vid undersökning af 

 brandfläcken efter denna eld — 3,5 kvmeter stor — funnos ej mindre 

 än 201 granplantor, bland hvilka ett flertal af de större — 33 cm höga 

 — voro 9 — 10 år gamla, allt under det i mossmattan kring brandfläc- 

 ken ej en enda planta kunde upptäckas. Två år efter branden fanns på 

 platsen ett tillräckligt antal plantor för att föryngringen skulle anses öfver 

 höfvan god. Plantornas höjd och kraftiga yttre borga för att den ge- 

 nom elden uppkomna näringsförlusten ej här gjort sig kännbar. Men 

 gifvet är, att om någon del af riset kan sparas för skogsmarken, så bör 

 det helt naturligt ske, dock ej i den omfattning, att markens öppnande 

 för själfsådd åsidosattes. Här skulle möjligen kunna invändas, att detta 

 senare mål kan nås genom mossans afrifvande, men den genom brän- 

 ningen uppkomna askan är af synnerlig betydelse för plantan i dess 

 första stadier, emedan de i askan ingående näringsämnena äro i hög 

 grad lättlösliga och sålunda för plantan lätt tillgängliga. För att så- 

 lunda ej uppbränna onödigt mycket ris och ändå samtidigt åstadkomma det 

 antal brandfläckar som erfordras, bör det gröfre riset hopläggas i större hö- 

 gar, under det att det öfriga lägges i mindre hopar, väl utplacerade 

 efter beståndsluckornas läge och storlek. Dessa senare rishögar brännas, 

 under det att de förra få ligga orörda. Genom detta tillvägagångssätt 

 undvikes äfven i möjligaste mån att kringväxande skog skadas af elden, 

 hvilket eljest gärna vill blifva fallet särskildt i tätare skog. Vidare bör 

 denna åtgärd blifva betydligt mycket billigare än om allt riset skulle 

 brännas. För att bränningen skall blifva billig, måste riset i brandho- 

 parna omsorgsfullt läggas så, att hopen blir så tät som möjligt, hvarige- 

 nom bränningen försiggår lättare och fullständigare. Det bör anmärkas, 

 att denna redogörelse afser bränning å djup, god jord, ej å mager sand- 

 eller grusjord, där faran för humuslagrets förstörande gifvetvis är stor 

 och hvarest därför bränning ej torde vara att rekommendera. 



