SKOGSVÄRDSFÖRENIXGENS TIDSKRIFT I908, H. 5 6. 



Önskvärda förändringar i statens skogsdikningar. 



Ur berättelsen öfver en år 1907 af de vid kronoparksdikningarna 

 anställda skogstjänstemännen företagen studieresa. 



Förliden höst företogo samtliga vid statens skogsdikningar i Norrland 

 och Dalame anställda extra jägmästare en gemensam studieresa till Väster- 

 botten för att bese de därstädes å herrarna Kempes skogsdomäner utförda, 

 omfattande afdikningarna. Härvid besöktes såväl bruksskogarna vid Roberts- 

 fors, hvilka stå under herr Seth Kempes ledning, som Hörnefors skogar samt 

 skogshemman i Öredalen inom Bjurholms och Örträsks socknar, lydande 

 under doktor Frans Kempes förvaltning. — I den berättelse öfver resan, som 

 afgifvits till domänstyrelsen, lämnas först en detaljerad beskrifning öfver de 

 besökta afdikade torfmarkerna, åtföljd af en sammanfattning af rön som gjorts 

 angående dikesförläggningen. Härefter öfvergår man till en jämförelse mel- 

 lan doktor Frans Kempes dikningar och statsdikningarna med hufvudsaklig 

 hänsyn till organisationen samt metoderna för dikningarnas planläggning och 

 utförande. Berättelsen afslutas med några allmänna synpunkter och önskemål 

 beträffande statens skogsdikningar. 



Som ett återgifvande af berättelsen in extenso skulle taga allt för stort 

 utrymme i anspråk, lämnas här nedan en sammanfattning af densamma. 



På grund af landskapets topografi och geologiska beskattenhet samt 

 klimatförhållandena hafva torfbildningarna i öfre Norrland stor omfattning. 

 De uppträda icke blott i dalar och lågländer — » dalmyrar ^^ — utan äfven högt 

 uppe på bergssidorna, såväl i mer eller mindre skarpa afsatser i sluttningarna 

 — » terrassmyrar ^^ — som ock på starkt och jämnt sluttande mark — »back- 

 myrar» - — och »lidförsumpningar». 



För torrläggning af da/myrar visade erfarenheten, att såväl en afloppsgraf 

 genom myrens djupaste sträckning som laggdiken med eller utan tvärdiken 

 till afloppsgrafven voro nödvändiga. 



Tenassinyrania åter kunde vanligen torrläggas med endast ett laggdike i 

 öfre kanten af myren samt en afloppsgraf längs myrens djupaste del. Endast 

 då den sålunda förlagda afloppsgrafven kom på större afstånd från nedre 

 myrkanten, kunde ett dike med särskild uppgift att skydda nedanför liggande 

 skogsmark vara erforderligt. Detta borde dock icke förläggas närmare skogs- 

 kanten än som med hänsyn till densammas skyddande vore nödvändigt, hvar- 

 igenom diket kunde blifva till gagn äfven för själfva myrens torrläggning. 



Beträffande slutligen backmyrar och liknande försumpningar i starkt slut- 

 tande mark ansågs ett system af diken gående snedt mot markens starkaste 

 lutningsriktning vara den mest effektiva dikningsmetoden. 



Angående laggdiken i allmänhet framhålles, att de måste förläggas där 

 backsyran tydligen söker sig i dagen, äfven om laggdiket därigenom icke 

 kommer att framlöpa tätt under skogskanten. Tvärdiken för vattnets afledande 



