250 ÖNSKVÄRDA FÖRÄNDRINGAR I STATENS SKOGSDIKNINGAR. 



från ] aggdikena böra upptagas redan vid första afdikningen i den mån lagg- 

 diket därigenom bättre kan tillpassas efter terrängen. 



Äfven där lutningsförhållandena i laggdikena ej nödvändiggöra vattnets 

 afledning genom tvärdiken, böra dylika upptagas redan vid första afdikningen 

 om afståndet är stort mellan lägg- och hufvuddiken, eller blöta, djupa par. 

 tier förekomma mellan dem. 



I jämförelsen mellan statens dikningsmetod och den Kempeska fram- 

 hålles, att grundskillnaden är att finna i den för förrättningarnas handlägg- 

 ning använda personalen. 



Inom hvart och ett af de fyra öfverjägmästaredistrikt, där dikningar å 

 kronoparkerna bedrifvas i den omfattning, att särskilda tjänstemän därför 

 förordnats, är en extra jägmästare anställd såsom dikningsledare, hvarjämte 

 på två af distrikten äfven finnes anställd en dikningsassistent, likaledes 

 extra jägmästare. Någon underordnad personal finnes däremot ej, utan hand- 

 läggas samtliga förrättningar omedelbart af dessa tjänstemän. Enligt gällande 

 instruktion kommer härvid gräfningsarbetenas afsyning företrädesvis på dik- 

 ningsledarens lott, undersökningarna och dikesstakningarna på assistentens. 

 JFör närvarande belöpa sig de på dikningar nedlagda kostnaderna till 20 — 

 30 tusen kronor pr distrikt årligen. 



De under doktor Frans Kempes ledning stående domänerna äro upp- 

 delade på trenne distrikt. Ledningen af arbetena inom hvart och ett af 

 dessa utöfvas af en från skogsinstitutets lägre kurs utexaminerad person, till 

 hvilkens förfogande står ett antal s. k. faktorer för det omedelbara utförandet 

 såväl af undersöknings- och stakningsarbetena som af afsyningarna. A exem- 

 pelvis ett af distrikten utfördes afsyningarna af trenne faktorer, stakningarna 

 af 4 — 6, hvilka senare dock under någon del af sommaren äfven voro syssel- 

 satta med andra skogsgöromål. De på hvarje distrikt nedlagda kostnaderna 

 torde belöpa sig till 60 — 70 tusen kronor årligen. 



Beträffande de olika sätt, hvarpå torfmarkerna undersökas och dikningen 

 planeras, anföres bl. a. följande. 



Öfver de Kempeska skogarna hafva upprättats skogskartor i skalan 

 1:8,000, hvarvid särskild hänsyn tagits till deras blifvande användning äfven 

 såsom dikningskartor. A statsskogarne åter, där för dikningen användbara 

 kartor i regel saknas, kartläggas torfmarkerna i direkt sammanhang med den 

 förberedande undersökningen af dem. Marken aftattas härvid på vanligt sätt 

 i skalan 1:8000 med 80 å 100 meter mellan linjerna, med det tillägg dock 

 att torfvens djup och grundens beskafienhet undersökas på hvar 2o:de meter 

 i affattningslinjerna samt antecknas på kartan. De ungefärliga lutningsför- 

 hållandena markeras därjämte på kartan med pilar och för orienteringen vid 

 dikesstakningen utmärkas å marken hvar ioo:de meter i aftattningslinjerna 

 medelst pålar. Med stöd af en sålunda upprättad karta kan dikesförlägg- 

 ningen i sina hufvuddrag bestämmas. Profborrningarna vid dikesutstakningen 

 komma därigenom att begränsas till dikeslinjernas ungefärliga sträckning och 

 få endast betydelse för dikesnätets detaljer. En dylik systematisering af 

 torfmarkens undersökning, som i fråga om större eller tätt skogbeväxta kom- 

 plexer är af stor betydelse, förekommer icke vid planläggningen af dikes- 

 företagen å de Kempeska skogarna. All undersökning af mineralgrunden 

 begränsas för öfrigt därvid i allmänhet till ett djup under mossytan af 2 meter, 

 sannolikt med hänsyn till att dikena sällan göras djupare. Att det emellertid 



