252 ÖNSKVÄRDA FÖRÄNDRINGAR I STATENS SKOGSDIKNINGAR. 



på marken utan afvägning. För att emellertid kunna bestämma till hvilka 

 djup grafven i olika delar bör gräfvas för att med minsta kostnad gifva 

 åsyftad verkan, måste dikeslinjen afvägas och profilkarta upprättas. Där fallet 

 är godt och mineralgrunden lättgräfd, förlorar emellertid en dylik noggrann 

 djupbestämning sin betydelse på den grund, att de ökade undersöknings- 

 kostnaderna neutralisera vinsten af den nedbringade gräfningskostnaden. Dessa 

 betingelser för uteslutande af afvägning utaf hufvudgrafvar äro icke ovanliga 

 i Norrland, och det är på den grund möjligt, att några olägenheter af det 

 Kempeska systemet, tillämpadt på större hufvudgrafvar, icke gjort sig nämn- 

 värdt gällande. Vid bedömandet häraf må man dock erinra sig, att de olägen- 

 heter, som tilläfventyrs vållas af att icke afväga afloppsgrafvar, svårligen 

 kunna framträda på marken, sedan dikena gräfts, enär som nämndt afväg- 

 ningen i regel icke har inverkan på grafvens förläggning, utan endast på be- 

 stämmandet af de djup, hvartill den skall gräfvas. Och i sistnämnda afseende 

 torde lika godt resultat kunna vinnas genom att tillpassa dikesdjupen efter 

 vid gräfningen framträdande behof — ehuru på bekostnad af planmässigheten 

 i gräfningsarbetet. 



Härmed är nu icke sagdt, att allt är väl beställdt därför, att afiopps- 

 grafven afväges och profilkarta upprättas öfver densamma. Ehuru detta 

 tillvägagångssätt alltid användts på statsskogarna, påträffas på kronoparkerna 

 esomoftast afloppsgrafvar, som icke nöjaktigt fungera. Felet har emellertid 

 härvid icke varit undersökningsmetodens, utan förrättningsmannens bristande 

 kännedom om eller hänsyn till genom dikningen uppkommande sättningar 

 och slamningar samt den större vattenmängd, som efter dikningen tidvis 

 tillföres det naturliga afloppet, där högsta vattenståndet sålunda ökas. 



Hvad laggdikningen beträffar, ställer sig undersökningen väsentligen olika. 

 Ett laggdike bör om möjligt utstakas så, att dess botten kommer att följa 

 eller något nedtränga i mineralgrunden och att det alltid har fall. Redan 

 vid stakningen måste därför afvägningar företagas i förening med djupborr- 

 ningar — det är nämligen grundens lutning man önskar känna. Härigenom 

 blir man äfven i tillfälle att i direkt sammanhang med laggdikenas utstakning 

 afgöra, hvarest atiedningsdiken (tvärdiken) lämpligast böra framdragas. Sedan 

 emellertid ett laggdike utstakats på så sätt, torde det endast undantagsvis 

 vara behöfiigt att upprätta profilkarta öfver detsamma. Sådana undantag skulle 

 inträffa vid mycket svag lutning och svårarbetad grund. 



Med den Kempeska undersökningsmetoden, som icke innefattar afvägning 

 vid stakningen, bör det sålunda möta svårigheter att väl anpassa laggdikningen 

 efter rådande lutningsförhållanden. Ett och annat e.\empel härpå kunde äfven 

 iakttagas under resan. Att å andra sidan upprätta profiler öfver laggdikena 

 innebär i och för sig icke någon garanti för en lämplig dikesförläggning och 

 skulle som ofvan nämnts oftast saklöst kunna uteslutas. 



Vid planläggning af dikesföretag förekommer sålunda 2 slags afvägning: 



i) Försöksafvägning i sammanhang med dikesstakningen; 



2) Precisionsafvägning af det färdigstakade dikesnätet. 



Försöksafvägningens betydelse har i det föregående belysts. 



Precisionsafvägningen, som stödes på fixpunkter och protokollföres, är i 

 första rummet erforderlig i de fall, då dikesprofil enligt hvad som förut an- 

 gifvits bör upprättas. Med undantag för dikning i starkt sluttande terräng 

 torde emellertid precisionsafvägningen böra utsträckas till hela dikesnätet. 



