254 ÖNSKVÄRDA FÖRÄNDRINGAR I STATENS SKOGSDIKNINGAR. 



bör för den skull vara så symetriskt byggd som möjligt. — Tabellen upp- 

 tager 3:ne olika doseringar, och för hvar och en af dem dikesdjupen 0,4 — 2,0 

 meter med motsvarande dagbredder och kubikmassor pr sträckmeter. Botten- 

 bredden har öfverallt tagits till 0,3 meter. För hvar och en af de 6 dyrhets- 

 klasserna angifves gräfningskostnaden pr strcäckmeter vid olika djup. För 

 dikesdjupen 0,7 — 1,2 meter ha dessa sträckmeterpris beräknats uteslutande 

 efter gräfningsmassan, under det att a-priset förhöjts för diken med djup 

 öfver- och understigande de nyssnämnda. Som det emellertid är den ringa 

 kubikmassan pr sträckmeter, som motiverar förhöjningen för smärre diken^ 

 synes denna bort inträda vid olika djup för olika doseringar. För doser- 

 ingarna 1:0,6, 1:0,8 och 1:1 hade förhöjningen sålunda bort börja vid exem- 

 pelvis 0,9, 0,8 och 0,7 dm:s djup med respektive 0,76, 0,76 och 0,70 kbm 

 pr sträckmeter. — Under det att a-priset progressivt ökats med aftagande 

 djup för små diken, har för de djupa dikena (om 1,3 — 2,0 m.) ett och samma 

 förhöjda a-pris begagnats. Då förhöjningen betingas af en med djupets steg- 

 ring ökad gräfningssvårighet, synes a-priset äfven i detta fall i någon mån 

 bort successivt stegras. 



Tabellen i fråga innebär ett högst beaktansvärdt uppslag. Som den är 

 en erfarenhetstabell torde den tid efter annan i mån af ökad kunskap på 

 området erhålla efterföljare. Behofvet af ett större antal prisklasser torde i 

 någon mån redan gjort sig gällande. 10 stycken sådana klasser skulle dock 

 sannolikt vara tillfyllest med exempelvis följande grundpris i öre pr kbm.: 

 15, 18, 22, 26, 31, 37, 44, 53, 64, 77. Den lägsta klassen skulle afse 

 diken i ren torf med tillfälle till torfflottning, hvarför någon förhöjning af 

 a-priset för större djup icke borde göras i denna klass. 



I fråga om dikesnätets kartläggning må antecknas, att både kompass- 

 mätning och mätning med distanstub äro brukliga å såväl statsskogarna som 

 å de Kempeska domänerna. Å sistnämnda skogar utföres denna kartläggning 

 till en del af skogselever, under det att inom åtminstone ett af de tre distrikten 

 dikesnätet inlägges efter ögonmått på förefinthga skogskartor. Detta utföres 

 af samma faktorer, som verkställa stakningen och har befunnits lämna nöj- 

 aktiga resultat. — Då pålning i affattningslinjerna på förut beskrifvet sätt ägt 

 rum, kan dikesnätet med fördel inmätas medelst kompassbricka med afifatt- 

 ningspålarna som utgångspunkter. För en dylik inmätning af dikesnätet fordras 

 icke särskild utbildning, och arbetet kan bekvämt kontrolleras medelst den i 

 hvarje fall erforderliga sträckmätningen af dikeslinjerna. 



I betraktande af att dikningens framtida verkan i hög grad är beroende 

 af en väl anordnad dikesförläggning, torde af det anförda framgå, att vid 

 planläggningen af dikningsföretagen icke får saknas en högre fackutbildning. 

 Sedan emellertid dikesförläggningen i sina hufvuddrag bestämts, exempelvis 

 efter affattning af torfmarken i enUghet med för statsskogarna beskrifven 

 metod, torde utan olägenhet kunna öfverlämnas åt en underordnad personal 

 att utstaka afloppsgrafvar samt i enklare fall laggdiken. Om dess arbete i 

 hvarje särskildt fall begränsas med hänsyn till de personliga förutsättningarna 

 samt i detalj kontrolleras, torde en dylik organisation medföra väsentliga 

 fördelar. Herrarna Kempe och staten synas härvid ha gått till motsatta ytter- 

 ligheter, de förra genom att lämna sina faktorer för mycket på egen hand, 

 den senare genom att ej alls för myrundersökningarna anställa en underord- 

 nad personal motsvarande dessa faktorer. 



