ÖNSKVÄRDA FÖRÄNDRINGAR I STATENS SKOGSDIKNINGAR. 255 



Äfven i fråga om gräfningens utförande framhålles en del olikheter mellan 

 förfaringssättet å de Kempeska skogarne och statsskogarne. 



Sålunda bortsättas de Kempeska gräfningsarbetena på ackord under hand, 

 medan för kronoparkerna auktionering är vanligare. Det förfaringssättet ställer 

 gifvetvis större kraf på kostnadsberäkningarna än det af staten använda, vid 

 hvilket det beräknade priset vanligen endast användes som ett korrektiv på 

 att arbetet ej öfverbetalas. 



Som ett allmänt omdöme om själfva dikesgräfningen torde kunna sägas, 

 att större omsorg ägnats dikesjordens frånläggning och genomgräfning vid de 

 Kempeska dikningarua än vid kronoparksdikningar, under det att man å de 

 förra nedlagt mindre arbete på borttagandet af sten ur diket, än hvad som 

 vid de senare vanligen är fallet. Skillnaden i det förra afseendet torde bero 

 på den fullständigare tillsyn, som ägnas gräfningsarbetet å de Kempeska 

 skogarna af för ändamålet särskildt anställda faktorer, under det att den 

 senare skiljaktigheten syntes vara af principiell natur. 



Ett omsorgsfullt borttagande af sten ur diket afser att förminska an- 

 ledningarna till fördämningar i dikena eller med andra ord att nedbringa 

 framtida kostnader för underhållet. Emellertid utgör stenarbetet det dyrbaraste 

 vid dikesgräfningen, och man kan däri spåra ett visst berättigande för staten 

 och den enskilde att följa skilda principer. 



Tack vare Kemparnas mindre stränga fordringar på borttagandet af sten 

 hafva de oförfäradt gripit sig an med dikning äfven i betydligt stenig mark. 

 Hvad man uti ifrågavarande afseende torde böra sträfva efter är, att inom 

 de gränser, som arbetets egenskap af ackord medgifver, söka rätta bestäm- 

 melserna efter omständigheterna i hvarje särskildt fall. Sålunda bör å mycket 

 stenig mark medgifvas större frihet i fråga om stens kvarlämnande i diket, 

 enär det å sådan mark ändock är omöjligt att gräfva ett dike, som icke 

 relativt ofta kräfver tillsyn och rensning. A nästan stenfri mark åter bör 

 arbete icke sparas för bortskaffande af enstaka stenar, som kunna förorsaka 

 fördämningar. Äfven lutningsförhållandena böra härvid beaktas, i det att 

 diken med godt fall alltid bättre hålla sig rena än diken med dåligt fall. 

 Dessa synpunkter tillgodoses lämpligen på så sätt, att i gräfningstabellerna 

 angifvas, för hvilka diken afvikelser från de allmänna fordringarna på stens 

 borttagande må äga rum. 



Afsyningen af dikena såväl under arbetets fortgång, i och för successiva 

 utbetalningar af ackordsumman, som ock den slutliga, utföras å bolagets 

 skogar af faktorer, å statsskogarna af dikningsledaren. Då afsyningarna i 

 intet hänseende kräfva forstlig utbildning, utan i regel skulle kunna utföras 

 af hvar och en, som visat sig i stånd att fullgöra ett större gräfningsbeting, 

 och å andra sidan staten skulle äga samma garantier för gräfningsbetingens 

 rätta utförande om blott slutafsyningarna utfördes af jägmästaren, så anses en 

 fördelning af arbetet med afsyningarna mellan de vid dikningen anställda 

 jägmästarna och en underordnad personal såsom obetingadt lämplig. Om 

 åt dessa underordnade icke anses böra anförtros handhafvandet af medel för 

 gräfningarnas likvidering, hvilket dock i sådana fall, där afsynaren är hem- 

 mansägare eller ställer borgen för omhänderhafda medel utan risk skulle 

 kunna göras, kunde likviderna utan olägenhet lämnas postledes af diknings- 

 ledaren efter afsynarens anmälan. — 



De allmänna synpunkter som slutligen andragas beträffande statens 



