258 



LITTERATUR. 



Följer så förklaring öfver frånvaron af vissa åldersklasser. Förf. söker 

 orsaken härtill i historiska förhållanden. Sålunda förklaras till exempel från- 

 varon af loo — i20-åriga ekskogar af detta trädslags forcerade afverkning 

 under Katharina II:s regeringstid. 



Förf. anser det icke vara bevisadt, att ekskogens naturliga föryngring 

 öfver hufvud ej lyckas. Han medger dock, att den mångenstädes omöjlig- 

 göras på grund af skogsbetet. Om hösten, då första snön fallit, och de 

 mörkbruna bladen afteckna sig mot den hvita fonden, göra beteskreaturen 

 stor skada på de unga ektelningarna. 



Under senaste 7 åren hafva betydande ekkulturer under det utglesnade 

 eköfverbeståndet verkställts, hvarvid kulturytorna ingärdadts. Härvid har det 

 visat sig, att på dylika ingärdade områden uppkommit lifskraftig naturlig 

 föryngring af ek. De genom kultur uppdragna plantorna äro betydligt sva- 

 gare och mera frostömma samt skadas ständigt af haren. S. A. S. 



H. APH,I,T1). Kl. xapaHTepHCTfiKi .incTBeHHHiHtixt ji^cobt. CaypcKH-L 

 rop-L. (Ä. 'Å\. 1908, B. 1.) 



1. ARNDT. Lärkträdsskogarna på Sauriska bergen. (L. /., igo8, h. i). 



Skog förekommer blott på norra sluttningen af de högre belägna bergs- 

 terrasserna, hvarvid den utgöres af rena lärkträdsbestånd (Larix sibirica). 

 Lärkträdet, som intager 15,%' af Sauriska bergens yta, bildar dock ej större 

 sammanhängande skogskomplex. 



Lärkträdet sträfvar uppåt bergen och inkräktar nya högre belägna trakter, 

 hvarför den äfven måste anses som en af trädvegetationens pioniärer i dessa 

 trakter. 



Lärkträdet i spåren följa sedan mindre Ijusbehöfvande trädslag. 



Mångenstädes intager aspen lärkens plats. 



På de närbelägna Altaibergens utsprång, hvarest trädvegetationen är af 

 äldre datum än på Sauriska bergen, intränger sibiriska silfvergranen i lärk- 

 trädsbeståndet och uttränger småningom lärkträdet. -i". A. S. 



Skogszoologié 



VIARDIN LOUIS. Invasions dMnsectes et de cryptogames. Extension 



aux förets de la loi der 24 decembre 1888. Rev. n:o 7, 1908. 



Ofvanstående uppsats gör anspråk vår uppmärksamhet mindre genom 

 sitt faktiska innehåll än genom de allmänna reflexioner, som kunna anknytas 

 vid densamma. 



Författaren omtalar i största korthet, hurusom under de senare åren 

 flera arter barkborrar (Tomicus typographus, chalcographus, bidens m. fl.) och 

 snytbaggar (Pissodes) anställt stora härjningar i franska Vogesernas skogar. 

 Vederbörande skogstjänstemän ha gjort, hvad som göras kan, för att be- 

 kämpa insekterna, men förgäfves. Större delen af skogsmarken är nämligen 

 i enskild ägo, och flertalet privata skogsägare vilja ej underkasta sig det arbete 

 och de uppoffringar, hvarförutan en framgångsrik kamp mot det onda är otänkbar. 



Med anledning häraf samt med erinran om äldre svåra barkborrhärj- 

 ningar framhåller Viardin önskvärdheten, för att ej säga nödvändigheten af en 

 lag, genom hvilken franska staten blefve i stånd att till det allmännas bästa 

 förpliktiga äfven privatpersoner att på sätt, som i hvarje särskildt fall kunde 

 kräfvas, på egen mark deltaga i bekämpandet af skogens farsoter. 



