278 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Herr Larsson i Lvmd: Herr talman! Jag beklagar, att min högt ärade vän 

 herr Starbäck icke kunnat förstå min tankegång. Men jag tviflar på, att det be- 

 rott därpå, att den var oförståelig. Det förefaller mig dock ganska lätt att förstå, 

 att en lönereglering är mj-cket svårare att få rubbad än en omorganisation. Emel- 

 lertid kan jag icke hjälpa, att min tankegång icke blifvit förstådd. Det kan ju 

 hända, att herr Starbäck förstår den bättre, då han får läsa den i tryck. 



Hvarför jag begärde ordet, var egentligen för att mot den kritik, som herr 

 Starbäck riktade mot löneregleringskommitténs förslag till fördelning af ärendena 

 mellan de föreslagna byråerna, be att få erinra därom, att denna kritik kommit 

 något för tidigt, då ju löneregleringskommitténs förslag ännu icke är af Kungl. 

 Maj:t fastställdt. Jag undrar, om icke det skulle vara skäl att afvakta den tidpunkt, 

 då Kungl. Maj:t utfärdat instruktion för domänstyrelsen, innan man inlåter sig på 

 en dylik kritik. Då föreligger ett aktstycke, som kan göras till föremål för en mera 

 fruktbar granskning än den, som här inriktats mot ett förslag, om hvilket man icke 

 vet, huruvida det kommer att blifva gällande eller icke. 



Herr Kronhtnd: Herr talman, mina herrar! Det framhölls nyss från statsråds- 

 bänken, att statens skogar äro af SN-nnerligt stort värde och att därför statens skogs- 

 vård vore af allra största intresse och vikt för vårt lands ekonomi. Och statens 

 skogsvård står naturligtvis i ett särdeles intimt sammanhang med organisationen af 

 skogsstaten och domänstyrelsen. Statistiken lämnar oss i detta afseende några 

 siffror, som det kan vara af ganska stort intresse att taga del af. Sålunda påvisas 

 i 1899 års skogskommittés betänkande, att inom Norr- och Västerbottens län, där 

 staten har sina största skogar — jag tror, att det finns nära 3 7^ millioner hektar 

 staten tillhöriga skogsmarker inom dessa län — förfares årligen 40 procent af sko- 

 gens tillväxt. Inom det öfriga Norrland och Dalarne förfares 20 procent däraf. Uti 

 Dalarnes och Norrlands skogar förfares således årligen en virkeskvantitet af öfver 

 5 millioner kubikmeter, en myckenhet virke, som öfverstiger livad Sveriges total- 

 export af virke utgör. Man kan ju verkligen då fråga sig: »Äro statens skogs- 

 vårdsorgan utan all skuld till detta, till att Sveriges skogar, enligt hvad i samma 

 kommittébetänkande framhålles, lära uppvisa en årlig brist i tillväxt af 4,800 kubik- 

 meter? Här kräfves dock i alla fall en rationell och ekonomiskt väl ledd skogs- 

 vård. Och är skogsstateu i sin nuvarande organisation väl skickad att fullgöra en 

 dylik skogsvård? Ja, det har ju vidtagits åtskilliga förbättringar under de sista 

 åren, men andan är dock kvar. Statens skogsvårdspersonal är för mycket expedi- 

 tionshafvande och har för litet af den intresserade skogsägarens praktiska grepp på 

 tingen. Det förekommer för stark centralisation och för mycket mångskrifveri. 

 Det är, såsom också herr Johan Ekman framhållit i sin motion, bristen på affärs- 

 mässigt handhafvande af statens skogar, som isynnerhet vållar detta klena och en- 

 ligt min tanke för våra skogars framtid oroväckande resultat. Man behöfver blott 

 se på några enstaka exempel för att finna bekräftelse därpå. Se vi t. ex. på sta- 

 tens största skogstillgång, lappmarksskogarna i de nordliga länen, är första villkoret 

 för rationell skogsskötsel, att vi taga vara på affallsvirke och småvirke. Och detta 

 förutsätter med nödvändighet goda flottleder och billiga flottningsaf gifter. Ja, i 

 sistnämnda hänseende kunna statens skogsvårdsorgan utöfva en mycket betydelse- 

 full verksamhet. Ty deras åtgörande kan i hög grad inverka på bestämmandet af 

 dessa flottningsafgifter. När en flottled skall användas, meddelas från revirförvalt- 

 ningen uppgift på den skogsmängd, som skall utdrifvas och flottas genom leden. 

 Och efter dessa uppgifter bestämmes afgiftens storlek. De uppgifter, som revir- 

 förvaltningen sålunda lämnat, ha ofta visat sig vara gan.ska vilseledande. Senare 

 årets skogsvårdstidskrift lämnar ett typiskt exempel därpå. Vid inrättande af en 

 flottled i Oviken uppgafs från revirförvaltningen, att under amorteringstiden årligen 

 skulle utstämplas från kronans skogar 16,500 timmer och från enskilda skogar 

 24,300 timmer. I verkligheten utstämplades och flottades under de 8 år, som amor- 

 teringstiden omfattade, från statens skogar 3,000 och från enskilda skogar 20,000 

 timmer, således i själfva verket en mycket mindre virkeskvantiset, än som var upp- 

 gifven. Och detta är så mycket mera anmärkningsvärdt, som statens skogstjänste- 

 män, revirförvaltningen däruppe, i första hand uppgöra och bestämma utstämplin- 

 garna och hvar dessa skola äga rum. I det af mig uppgifna exemplet visade det 

 sig, att flottningsbyggnaden, som beräknats kosta 20,000 kronor, långt ifrån att 

 efter dessa 8 år vara i det närmaste slutamorterad, visade en återstående kostnad 

 af 26,000 kronor. Detta medförde naturligtvis, att dessa amorteringsafgifter, flott- 



